ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/6236/24 пров. № А/857/531/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І., 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року, прийняте суддею Тимощуком О.Л. у м. Івано - Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано - Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,- 

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також – позивач) звернулася з позовом до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області (надалі також – відповідач 1), ГУ ПФУ в Запорізькій області (надалі також – відповідач 2), в якому просила визнати протиправною відмову та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №092250006276 від 28.06.2024 у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV);
- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.09.1986: з 06.07.1981 по 31.12.1991 - в колгоспі «Прикордонник»; з 31.12.1991 по 29.03.1996 - в Устеріківському об`єднанні громадського харчування; з 05.04.1996 по 01.08.1997 - в Красноїлівському споживчому товаристві; з 01.08.1997 по 01.07.1998 - в Устеріківському коопторзі; з 01.07.1998 по 01.10.2003 - в Вигодському коопторзі; з 01.01.2004 по 31.12.2005 - в селянсько-фермерському господарстві «СКВ»; з 01.01.2009 по 30.06.2009 в селянсько-фермерському господарстві «СКВ»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV з дня подачі заяви - з 21.06.2024;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV з дня подачі заяви - з 21.06.2024.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №092250006276 від 28.06.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV; зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.08.1986 періоди роботи з 06.07.1981 по 06.10.1984 в колгоспі «Прикордонник»; з 16.12.1993 по 14.01.1995 в Устеріківському об`єднанні громадського харчування; з 16.12.1997 по 01.07.1998 в Устеріківському об`єднанні громадського харчування; з 02.07.1998 по 01.10.2003 у Вигодському коопторзі та призначити з 21.06.2024 пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовлено. 
Суд зазначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
Також звернув увагу на те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Крім того, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Відтак, пенсійний орган протиправно не включив до страхового стажу позивача періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 18.08.1986.
Також суд покликався на те, що на позивача не може покладатися тягар доведення правдивості даних, викладених у довідках про роботу з тих підстав, що видавник такої довідки допустив описку чи не долучив певний документ до такої довідки.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, з урахуванням вимог частини 1 статті 26 Закону №1058-IV, набула право на призначення пенсії за віком, а тому відповідач безпідставно рішенням №092250006276 від 28.06.2024 відмовив у призначенні такої.
Що стосується позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV з 21.06.2024, то така вимога є передчасною.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Запорізькій області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що електронна відмовна пенсійна справа позивача, після розгляду відповідачем-2 заяви позивача про призначення пенсії, засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання позивача, тобто, у даному випадку, до ГУ ПФУ в Івано - Франківській області.
Таким чином, саме ГУ ПФУ в Івано - Франківській області має як обов`язок, так і можливість виконати зобов`язальну частину судового рішення.
Щодо зарахування періоду роботи у колгоспі до страхового стажу, то до страхового стажу позивача не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки ПІБ не відповідає паспортним даним заявника.
Відповідно до наданого позивачем паспорту громадянина України серія НОМЕР_3 зазначено по-батькові « ОСОБА_2 »- ОСОБА_3 », що не відповідає даним трудової книжки НОМЕР_2 « ОСОБА_4 ». Підтвердження ідентичності по- батькові висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз не передбачено постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.
Період роботи позивачки з 1981 по 2003 рік не зараховано до страхового стажу, оскільки до заяви від 02.05.2024 було надано довідку про стаж №С-116 від 17.04.2023 в якій рік народження заявниці «1963» не відповідає паспортним даним «1964», до заяви від 31.01.2024 надано довідку №С-116 від 17.04.2023 з виправленою датою народження, тому зазначені довідки потребують перевірці. Крім того, за періоди роботи в колгоспі з 06.07.1981 по 31.12.1991 рік, відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання. Натомість суд першої інстанції дійшов хибного висновку в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Оскільки, записи в трудовій книжці позивача про роботу в колгоспі не містять відомості про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві, тому для підтвердження цього періоду необхідно надати уточнюючу довідку підприємства (правонаступника) або архівної установи. Таким чином, для зарахування до загального стажу позивача роботи в колгоспі немає підстав.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в позові.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.08.1986 (а.с. 14-17) встановлено, що ОСОБА_1 працювала: з 06.07.1981 по 31.12.1991 - бухгалтером в колгоспі «Прикордонник»; з 31.12.1991 по 29.03.1996 - буфетчиком в Устеріківському об`єднанні громадського харчування; з 05.04.1996 по 01.08.1997 - буфетчиком в Красноїлівському споживчому товаристві; з 01.08.1997 по 01.07.1998 - буфетчиком в Устеріківському коопторзі; з 01.07.1998 по 01.10.2003 - у Вигодському коопторзі; з 01.01.2004 по 31.12.2005 - продавцем продовольчих товарів в селянсько-фермерському господарстві «СКВ»; з 01.01.2009 по 30.06.2009 - продавцем промислових товарів в селянсько-фермерському господарстві «СКВ».
Із метою призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.06.2024 звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії (а.с.75-78).
Заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності передано на розгляд в ГУ ПФУ в Запорізькій області, яке за результатами розгляду документів, доданих до заяви прийняло рішення №092250006276 від 28.06.2024 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV (а.с. 55).
Відповідно до змісту зазначеного рішення страховий стаж позивача обраховано тривалістю 23 роки 03 місяці 26 днів. До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано:
- періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 18.08.1986, оскільки на титульній сторінці зазначено по батькові « ОСОБА_4 », що не відповідає її паспортним даним, викладеним російською мовою (« ОСОБА_3 »);
- період роботи з 1981 по 1990, оскільки до заяви від 02.05.2024 було надано довідку про стаж №С-116 від 17.04.2023, в якій рік народження «1963» не відповідав паспортним даним «1964», до заяви від 31.01.2024 надано довідку №С-116 від 17.04.2023 з виправленою датою народження, тому зазначені довідки потребують перевірці;
-період роботи з 01.07.1988 по 01.10.2003, оскільки до довідки №037 від 21.05.2024 долучено лише наказ про прийняття на роботу.
Законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі як і раніше - Закон №1058-IV).
Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017.
Починаючи з 1 січня 2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 по 31 грудня 2024 - не менше 31 року.
Також частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2027 по 31 грудня 2027 - від 24 до 34 років.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку.
Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до пункту п.2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд зазначає, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.08.1986, заведеної на ім`я « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , анкетні дані у такій книжці заповнені тільки російською мовою, дані про прізвище, ім`я та по батькові українською мовою відсутні.
При цьому, відповідно до відомостей паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 18.02.1999, копія якого наявна в матеріалах справи, прізвище, ім`я та по батькові позивача українською мовою зазначено « ОСОБА_1 », російською мовою - « ОСОБА_5 » (а.с. 11,12).
Отже, прізвище, вказане у трудовій книжці НОМЕР_2 від 18.08.1986 російською мовою не є тотожним прізвищу, зазначеному в паспорті позивача серії НОМЕР_3 російською мовою, а саме: зазначено по батькові « ОСОБА_4 » у трудовій книжці та « ОСОБА_3 » у паспорті громадянина України.
Суд першої інстанції вірно звернув увагу на безпідставність встановлення невідповідності трудової книжки позивача вимогам Інструкції №162 від 20.06.1974 у зв`язку з невідповідністю по батькові позивача на титульному аркуші трудової НОМЕР_2 від 18.08.1986 російській частині паспорта, якого на момент заведення 18.08.1986 трудової книжки та чинності такої Інструкції не існувало, оскільки зазначений паспорт виданий позивачу лише 18.02.1999.
Доказів невідповідності прізвища позивача, вказаного у трудовій книжці, чинному на той момент паспорту ОСОБА_1 відповідачі не надали, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач 2 протиправно не включив до страхового стажу позивача періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 18.08.1986.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані у оскаржуваному рішенні обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
З приводу доводів апелянта щодо невідповідності року народження позивача в довідці про стаж №С-116 від 17.04.2023 та недолучення до довідки №037 від 21.05.2024 наказу про звільнення (відповідач у спірному рішенні вказав, що до такої довідки долучено лише наказ про прийняття), колегія суддів звертає увагу на те, що за частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
У даному випадку судом не встановлено, а матеріали справи не містять доказів звернення ГУ ПФУ до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу.
Колегія суддів зазначає, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 31.01.2025 у справі №120/8471/23.
Покликання апелянта на те, що саме ГУ ПФУ в Івано - Франківській області має як обов`язок, так і можливість виконати зобов`язальну частину судового рішення не заслуговує на увагу суду, враховуючи наступне.
Відповідно до вимоги пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, згідно із яким, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Із матеріалів справи вбачається, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Запорізькій області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.
Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що призначив позивачу пенсію, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Зазначений висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі №300/6236/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар