Справа №461/2479/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року           м.Львів
Галицький районний суд м. Львова в складі головуючого судді Мироненко Л.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику)сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:
Позовні вимоги.

АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № E20.34606.012200887 від 16.09.2025 року в розмірі 40538, 74 грн. та судовий збір у розмірі 2662, 40 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з метою отримання послуг AT «Ідея Банк», відповідачем було підписано договір про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, та угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної карти. 
Так, 16.09.2025 року після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України між позивачем та відповідачем було укладено договір №2219798 про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку. Даний договір було підписано клієнтом ЦВП, шляхом відтворення власноручного підпису на екрані електронного сенсорного пристрою (смартфону) через мобільний додаток O.Bank 2.0. у відповідності до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію». Банком підписано Договір шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку, що також узгоджується з Положенням про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженим постановою Національного банку України. 
16.09.2025 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 підписано кредитний договір Z06.00612.008537566, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 30000 грн., зі сплатою 0,01 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (OTP-пароль), який був надісланий на номер мобільного телефону (фінансовий номер) відповідачки. 
Власне волевиявлення на укладення кредитного договору відповідач висловила шляхом його підписання електронним підписом, а саме нею було введено на інтерфейсі власного мобільного пристрою з фінансового номеру в мобільному додатку O.Bank 2.0 СМС-повідомлення (OTP-пароль, отриманий від Банку - з альфа імені «IdeaBank»), що узгоджується з п.1.4 договору №2219798. 
Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується належним чином засвідченими копіями доказів видачі кредиту. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором, внаслідок чого станом на 09.02.2026 року утворилась заборгованість в розмірі 40538, 74 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 30000 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 0,90 грн. та заборгованості за обслуговування кредиту в розмірі 10537, 84 грн.
Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.04.2026 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Відповідач подала до суду відзив, у якому зазначила, що факт укладення кредитного договору вона визнає, проте просила врахувати факт відкритого кримінального провадження та її статус у ньому як потерпілої особи, обставини вчинення шахрайських дій третіми особами, відсутність умислу ухилення від виконання зобов`язань та обставини, що істотно вплинули на можливість їх виконання. У відзиві зазначено, що кредитні кошти були втрачені внаслідок шахрайських дій третіх осіб, у зв`язку з чим відповідачем подано заяву до правоохоронних органів, відомості за якою внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань ЄРДР.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що витяг з ЄРДР сам по собі не є належним та достатнім доказом набуття особою статусу потерпілої, а відповідачем не надано відповідних процесуальних документів, які б це підтверджували.
Крім того, представник позивача зазначив, що доводи відповідача фактично спрямовані на прив`язування дати початку шахрайських дій до дати укладення кредитного договору - 16.09.2025 року, однак у наданому витягу з ЄРДР не міститься відомостей про зазначену дату як початок кримінального правопорушення, так само як і про 24.09.2025 як дату списання коштів.
Згідно з витягом з ЄРДР, дата надходження заяви до правоохоронного органу - 27.10.2025 року, а дата внесення відомостей до ЄРДР - 28.10.2025 року.
Таким чином, на думку представника позивача, відповідач самостійно розпорядилася кредитними коштами, отриманими на підставі укладеного 16.09.2025 року кредитного договору, у зв`язку з чим саме на неї покладається обов`язок щодо повернення кредитної заборгованості та сплати процентів за користування кредитними коштами. Власна необережність або довірливість відповідача не може бути підставою для звільнення її від виконання договірних зобов`язань.
Окрім цього, 09.06.2026 року до суду надійшла заява представника позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду, відповідно до якої АТ «Ідея Банк» просить залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з відповідача коштів у розмірі 12 300,00 грн, з огляду на їх фактичну сплату відповідачем у межах виконання зобов`язань за кредитним договором № E20.34606.012200887 від 16.09.2025 року.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 16.09.2025 року між АТ «Ідея Банк та ОСОБА_1 підписано кредитний договір №E20.34606.012200887, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 30000 грн., зі сплатою 0,1% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.
Пунктами 1.1.-1.4 договору встановлено, що банк відкриває клієнту банківський рахунок та надає клієнту кредит, а клієнт отримує його на наступних умовах: тип кредиту - easy cash, сума кредиту - 30000 грн., процентна ставка - фіксована 0,1% річних, строк кредиту - 12 місяців.
Пунктом 1.6.1 встановлено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості - 9,99% (фіксована) сплачується позичальником щомісяця.
Пунктом 2.4 кредитного договору встановлено, що нанесенням електронного підпису під цим договором, позичальник погоджується з тим, що ДКБОФО та тарифи, які є невід`ємною частиною ДКБОФО, графік щомісячних платежів (додаток №1 до договору) є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови.
Пунктом 2.8 кредитного договору встановлено, що підписанням цього договору електронним підписом клієнт надає банку доручення надіслати клієнту паспорт споживчого кредиту та договір на електронну адресу nataliaariichuk@gmail.com та засвідчує отримання всієї інформації про умови кредиту, у тому числі до підписання договору.
Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується належним чином засвідченою копією протоколу №E20.34606.012200887 від 16.09.2025  року підписання кредитного договору, у якому зафіксовано етапи підписання кредитного договору дистанційно. 
У додатку № 1 до кредитного договору №E20.34606.012200887 від 16.09.2025 року міститься графік щомісячних платежів, який підписаний відповідачем особисто.
Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується платіжною інструкцією про видачу кредиту № 5775676 від 16.09.2025 року.
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 не повернула отриманий кредит у встановлений термін та не сплатила нараховані відсотки, у зв`язку з чим сума заборгованості станом на 09.02.2026 року становить 40538, 74 грн. та складається із тіла кредиту в розмірі 30000 грн., процентів - 0, 90 грн. та плати за обслуговування кредиту в розмірі 10537, 84 грн. 
Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 09.02.2026 року.
Крім того, як вбачається із наданої в матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору, платежі ОСОБА_1 здійснювала частково.
У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 06.01.2026 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до відповідача. будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.
Судом встановлено, що згідно з довідкою-розрахунком за кредитним договором, наданою позивачем,після сплати відповідачем в погашення боргу 12300 грн. станом на 02.06.2026 року заборгованість ОСОБА_1 становить 28 238,74 грн, яка складається з: 23 694,49 грн - тіла кредиту; 0,41 грн - нарахованих процентів та 4 543,84 грн. - плати за обслуговування кредиту.

Мотиви прийняття рішення судом.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч.3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно із положеннями ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судовим розглядом було встановлено, що вказаний кредитний договір відповідачем не оспорювався, недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним і підлягає до виконання його сторонами.  ОСОБА_1 , під час укладення кредитного договору, ознайомилась з його текстом та змістом в цілому, що підтверджується особистим підписом позичальника.
Таким чином, відповідачу банком була надана уся інформація, що надається кредитодавцем споживачу відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».
Оскільки, кредитний договір був підписаний відповідачем без будь-яких застережень, суд приходить до висновку, що остання погодилась з його умовами, визнала умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб невід`ємною складовою кредитного договору  № E20.34606.012200887 від 16.09.2025 року та зобов`язалась виконувати їх.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, надана банком виписка за рахунком позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, у повному обсязі підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено довідці-розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позичальником порушено встановлений договором обов`язок повернути кредит та сплатити проценти, а тому позикодавець, як це передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, правомірно звернувся з позовом про дострокове повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України та пені.

Щодо вимог позивача про стягнення плати за обслуговування кредиту, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №E20.34606.012200887 від 16.09.2025 року, умовами якого ( пунктом 1.6.1) передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісія за обслуговування кредитної заборгованості).
Пунктом 1.6.1 кредитного договору передбачено плату за обслуговування кредиту - 9,99% (фіксована) сплачується позичальником щомісячно від початкової суми кредиту, зазначеної у п. 1.2, починаючи з 1 платежу.
Однак, банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні вказаного кредитного договору.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.6.1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.6.1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо доводів відповідача викладених у відзиві.

У своєму відзиві відповідач зазначає, що факт укладення кредитного договору нею не заперечується. Однак, повідомляє суд, що отримані нею кошти були втрачені внаслідок шахрайських дій третіх осіб, за даним фактом було відкрито кримінальне провадження у якому відповідач була визнана потерпілою стороною. Вказала, що зазначені обставини свідчать про відсутність умислу ухилення від виконання нею зобов`язань та підтверджують, що вона діяла під впливом шахрайських дій третіх осіб. Зазначила, що неодноразово повідомляла позивача про наявність кримінального провадження та надавались відповідні докази, однак ці обставини позивачем враховані не були. 
Суд бере до уваги доводи відповідача про те, що після отримання кредитних коштів вона зазнала шахрайських дій третіх осіб, у зв`язку з чим було розпочато кримінальне провадження та її визнано потерпілою. Разом з тим зазначені обставини не спростовують факту укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та виникнення у неї обов`язку щодо їх повернення.
Крім того, з викладених у витязі з ЄРДР фактичних обставин убачається, що предметом розслідування є операції з використанням банківських карток інших банків, зокрема «Монобанк» та «ПриватБанк», що не пов`язані зі спірним кредитним договором та, відповідно, спростовує доводи відповідача щодо безпосереднього зв`язку зазначених у кримінальному провадженні обставин із подальшим використанням кредитних коштів за цим договором.
Наявність кримінального провадження, як і визнання відповідача потерпілою особою, не припиняє та не змінює зобов`язань, що виникли з кредитного договору, а також не є передбаченою законом підставою для звільнення позичальника від виконання обов`язку з повернення кредитних коштів та сплати належних платежів.
Отже, обставини втрати відповідачем коштів внаслідок дій третіх осіб не впливають на обсяг та характер зобов`язань відповідача перед позивачем як кредитором.

Відповідно до довідки-розрахунку за кредитним договором, наданої позивачем, станом на 02.06.2026 року заборгованість ОСОБА_1 становить 28 238,74 грн, яка складається з: 23 694,49 грн - тіла кредиту (30 000 грн - 6 305,51 грн частково сплаченої суми); 0,41 грн - нарахованих процентів (0,90 грн - 0,49 грн частково сплаченої суми); 4 543,84 грн - плати за обслуговування кредиту (10 537,84 грн - 5 994 грн частково сплаченої суми).
Таким чином, відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.
Пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме прострочена плата за обслуговування кредиту не підлягає стягненню з відповідача.
Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунку, станом на 02.06.2026 року вбачається, що після сплати відповідачем 12 300 грн. для погашення заборгованості, з цієї суми було використано:
- 5 994 грн на погашення комісії за обслуговування кредиту (10 537, 84 грн. - 4 543, 84 грн. = 
5994 грн.);
- 0, 49 грн. на сплату процентів (0, 90 грн. - 0, 41 грн. = 0,49 грн.); 
- 6 305, 51 грн на погашення заборгованості за тілом кредиту (30 000 грн. - 23 694, 49 грн. = 
6305, 51 грн.). 
З огляду на нікчемність умов договору в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту, підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину, шляхом зарахування сплачених відповідачем коштів, спрямованих на погашення комісії за обслуговування кредиту, у рахунок погашення основного боргу за кредитом, що становить 5 994 грн., що забезпечує належний захист прав та інтересів відповідача.
Водночас, враховуючи, що відповідачем фактично було сплачено 12 300 грн., з яких: 5 994 грн було зараховано банком у рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту (що визнана нікчемною), суд приходить до висновку про необхідність зарахування зазначеної суми у зменшення основного боргу.
Таким чином, розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, визначається наступним чином: 23 694,49 грн (заборгованість за тілом кредиту та процентами після виключення комісії) - 5 994 грн (сума, фактично сплачена відповідачем та зарахована як комісія) = 17 700, 49 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1171, 45 грн. (з розрахунку 17 700, 49 грн./ 40538, 74 (сума заявлена в позові) грн. х 2662, 40 = 1144, 83 грн.). 
Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд - 

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задоволити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за договором кредиту та страхування № E20.34606.012200887 від 16.09.2025 року в розмірі 17 700 (сімнадцять тисяч сімсот) грн. 49 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 1144 грн. 83 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Акціонерне товариство «Ідея Банк», місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ЄДРПОУ 19390819.
Відповідач:  ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Головуючий суддя        Мироненко Л.Д.