Єдиний унікальний номер 728/855/26 
Номер провадження 3/728/491/26 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі
головуючого судді – Сороколіта Є.М.,

за участі:
секретаря судового засідання – Кирути Л.І.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,
за частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також – КУпАП),
безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про таке.

І. Опис фактичних обставин.
1. ОСОБА_1 (далі також – Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності) інкримінується, що останній 06 квітня 2026 року о 10 год 25 хв, керував автомобілем марки ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі Т2531, 12 км, без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування транспортними засобами категорії “В”, чим порушив пункт 2.1.а Правил дорожнього руху (далі також – ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України “Про Правила дорожнього руху” від 10.10.2001 № 1306.
2. Згадане правопорушення має ознаку повторності, оскільки Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, раніше притягався до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу, згідно з постановою органу Національної поліції від 14.09.2025 серії ЕНА № 5722938.
3. Вищевказані дії Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, попередньо кваліфіковано за частиною п`ятою статті 126 КУпАП.

ІІ. Рух справи.
4. Після повторного надходження адміністративних матеріалів, які були направлені на доопрацювання у відповідності до постанови Бахмацького районного суду (далі також – Суд) від 27.04.2026 № 728/855/26 (провадження № 3/728/404/26), їх розгляд було призначено у відкритому судовому засіданні на 05.06.2026 о 09 год 00 хв.

ІІІ. Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
5. У призначене судове засідання 05.06.2026 о 09 год 00 хв Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не з`явився та про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у зв`язку з чим Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що узгоджується з вимогами статті 268 КУпАП.

ІV. Досліджені докази.
6. На підтвердження вини Водія у вчиненні адміністративних правопорушень Суду надано такі докази, передбачені статтею 251 КУпАП, які були досліджені безпосередньо у судовому засіданні:
- протокол про адміністративне правопорушення від 06.04.2026 серії ЕПР1 № 633337;
- довідка від 11.04.2026 № 46592-2026, видана відділенням поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, стосовно наявності у Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 12.01.2017 із статусом “ЗДАНИЙ НА ЗБЕРЕЖЕННЯ”.
- довідка від 11.04.2026 №46591-2026, видана відділенням поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, згідно якої в базі ІПНП «Цунамі» інформація про транспортний засіб ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 , відсутня.
- довідка від 11.04.2026 № 46590-2026, якою підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за частиною другою статті 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400,00 грн;
- витяг з інформаційного ресурсу національної поліції, якою підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.11.2020 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400,00 грн та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Дата початку виконання – 16.11.2020, дата завершення виконання 17.11.2023;
- копія постанови органу Національної поліції від 14.09.2025 серії ЕНА № 5722938 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3 400 грн.

V. Оцінка Суду.
7. Перш за все, стосовно поінформованості Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, Суд відмічає, що після надходження адміністративних матеріалів Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, повідомлялася про судові засіданні шляхом направлення поштовим відправленням судової повістки за адресою указаною в протоколі, яке має статус “ОТРИМАНО”.
8. Разом з тим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні Особи, що притягається до адміністративної відповідальності, хоча останні прямо та беззаперечно у своїй сукупності указують на те, що Особа, що притягається до адміністративної відповідальності була поінформована про цей процес, який здійснюється, однак бажання приймати у ньому безпосередню участь, не дивлячись про обізнаність у його здійсненні, не виявила.
9. Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі також – Конвенція), ратифікованої Законом України “Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції” від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
10. Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись, у розрізі практики Європейського суду з прав людини (далі також – ЄСПЛ), окресленої ним у його рішеннях, відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається (див., з-поміж багатьох інших, рішення у справі “Фрідлендер проти Франції”, [GC], № 30979/96, § 43, ECHR 2000-VII).
11. При цьому сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
12. Як наслідок, ураховуючи поінформованість ОСОБА_1 про даний процес, як і про дату, час та місце його здійснення, Суд при відсутності у особи з певних своїх причин та міркувань стійкого бажання приймати участь в цьому процесі, уважає таку поведінку останньої своїм особистим вільним користуванням власними правами на власний розсуд.
13. Більш того, Суд вважає, що ним виконано процесуальний обов`язок повідомлення Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду цих справ.
14. Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись виключно законом і правосвідомістю Суд наголошує на тому, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в діях (бездіяльності) такої особи складу та події адміністративного правопорушення.
15. Частиною першою статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
16. Так, Суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною п`ятою статті 126 КУпАП, є кваліфікованим видом відповідних адміністративних правопорушень за частинами другою - четвертою цієї статті, за ознакою повторності.
17. При цьому Суд наголошує, що склади відповідних адміністративних правопорушень за частинами другою – четвертою статті 126 КУпАП відмежовуються один від одного за конструктивною ознакою об`єктивної сторони – наявністю або відсутністю наданого особі права керування транспортними засобами.
18. Зокрема, за змістом статті 15 Закону України “Про дорожній рух” від 30.06.1993 № 3353-XII (далі також – Закон № 3353-XII) в редакції станом на момент отримання посвідчення водія Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, кожен громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії..
Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.
Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів здійснюються в акредитованих закладах незалежно від форми власності та підпорядкування, які за результатами атестації отримали відповідний атестат. Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв здійснюються спеціалістами, які відповідають визначеним кваліфікаційним вимогам центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік вимог до закладів, кваліфікаційні вимоги до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку, визначаються спільним актом Міністерства внутрішніх справ України, центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах освіти і науки, транспорту та охорони праці.
Міністерство внутрішніх справ України створює та веде реєстр закладів, які здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та здійснює державний контроль за додержанням ними вимог законодавства у цій сфері. Основною формою державного контролю у сфері безпеки дорожнього руху за діяльністю закладів незалежно від форми власності і підпорядкування є державна акредитація закладу та атестація його викладачів, яка проводиться не рідше одного разу на п`ять років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
19. У випадку недотримання зазначеної процедури набуття права керування транспортними засобами особа вважалася такою, яка не має такого права.
20. У свою чергу частиною десятою статті 15 Закону № 3353-XII передбачено заборону керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення.
21. Особам, які позбавлені права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (пункт 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 (далі також – Положення № 340) в редакції станом на момент отримання посвідчення водія Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності).
22. Отже, на відміну від осіб, які не набували права керування транспортними засобами, особи, які були позбавлені такого права, мають спрощений порядок для його повернення, а саме – не зобов`язані проходити перепідготовку у акредитованих закладах перед складенням теоретичного і практичного іспитів.
23. Також Положення № 340 не встановлює будь-якого граничного строку для осіб, які були позбавлені права керування транспортними засобами, для повернення посвідчень водія за спрощеною процедурою і, відповідно, логічного наслідку пропуску такого строку – припинення набутого права керування транспортними засобами, та необхідність його повторного набуття у загальному порядку.
24. Відповідно, за особою зберігається відповідний статус “позбавленої права керування транспортними засобами” також і після фактичного відбуття строку накладеного адміністративного стягнення.
25. За іншого тлумачення беззмістовним є формулювання окремих складів адміністративних правопорушень у частинах другій та четвертій статті 126 КУпАП.
26. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, Суд зазначає, що протоколом про адміністративне правопорушення від 06.04.2026 серії ЕПР1 № 633337 Водієві висувається “обвинувачення” у порушенні пункту 2.1а ПДР, яке вчинене повторно протягом року, що є наслідком притягнення до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 126 КУпАП.
27. Відповідно до положень п.2.1.а ПДР, який згідно з протоколом порушив ОСОБА_1 , водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
28. При цьому Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності 14.09.2025 була притягнута до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КупАП тобто, як особа, яка не має права керування транспортним засобом.
29. Разом з тим, викладена у протоколі суть правопорушення в частині того, що ОСОБА_1 не мав права керувати транспортним засобом не узгоджується із доданими до протоколу доказами, зокрема з довідкою ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області від 11.04.2026 № 46592-2026 про наявність у Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 12.01.2017 із статусом “ЗДАНИЙ НА ЗБЕРЕЖЕННЯ”.
30. Суд звертає увагу, що за змістом положень статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі також – Конвенція), ратифікованої Законом України “Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції” від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
31. У згаданому контексті слід відмітити, що поняття “кримінальне обвинувачення” має “автономне” значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (“Блохін проти Росії” (Blokhin v. Russia) [ВП], § 179; “Адольф проти Австрії” (Adolf v. Austria), § 30). Таке тлумачення є дійсним як для визначення “кримінального” характеру обвинувачення, так і для моменту, з якого існує таке “обвинувачення”.
32. Зокрема, у § 49 справи “Озтюрк проти Німеччини” Європейський суд з прав людини зазначив, що Конвенція не суперечить здійсненню декриміналізації діянь поміж Держав-учасниць. Проте, якби держави мали повноваження виводити такі правопорушення за рамки Конвенції, то це могло б спричинити наслідки, несумісні з її предметом і метою.
33. Вихідну точку у встановленні того, чи має застосовуватись кримінально-правовий аспект статті 6 Конвенції, слід визначати за критеріями, перерахованими в рішенні у справі “Енгель та інші проти Нідерландів” (Engel and Others v. the Netherlands, §§ 82-83): внутрішньо-правова кваліфікація; характер правопорушення; суворість покарання, яке може бути застосоване до даної особи.
34. Застосовуючи згадані критерії до адміністративних правопорушень щодо порушення правил дорожнього руху, які караються штрафами, обмеженнями водійських прав, такими як зняття балів або призупинення чи скасування водійських прав (“Луц проти Німеччини” (Lutz v. Germany), § 182; “Шмауцер проти Австрії” (Schmautzer v. Austria); “Малідж проти Франції” (Malige v. France); “Марчан проти Хорватії” (Marиan v. Croatia); “Ігор Паскарі проти Республіки Молдова” (Igor Pascari v. the Republic of Moldova), §§ 20-23) можна дійти обґрунтованого висновку, що стосовно таких правопорушень діє кримінально-процесуальний аспект статті 6 Конвенції.
Підпункт а) частини третьої статті 6 Конвенції вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти “обвинувачення” зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення, особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (“Пелісьє та Сассі проти Франції” (Pelissier and Sassi v. France) [ВП], § 51; “Камасінський проти Австрії” (Kamasinski v. Austria), § 79).
35. Конвенційні норми визнають за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про “причину” обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього, і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про “характер” обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (“Матточча проти Італії” (Mattoccia v. Italy), § 59; “Пенев проти Болгарії” (Penev v. Bulgaria), §§ 33 і 42).
36. Повертаючись до суті обвинувачення, Суд зазначає, що обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який у порядку статті 251 КУпАП є одним з доказів у справі про адміністративне правопорушення, але сам по собі не може підтверджувати вину особи у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.
37. Суд нагадує, що відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.
38. Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол, а обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.
39. Підсумовуючи зазначене вище, Суд враховує, що у відповідності до статті 62 Конституції України, як норми прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
40. У справі “Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії” (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, § 77, 146) ЄСПЛ установив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої права та обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться в провину, всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
В інших своїх рішеннях ЄСПЛ указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа “Коробов проти України”, заява № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування “поза розумним сумнівом” (рішення від 18.01.1978 у справі “Ірландія проти Сполученого Королівства” (Ireland v. the United Kingdom), § 161).
41. Суд зазначає, що виходячи із загальних засад судочинства, визначених положеннями статті 129 Конституції України, він не має права перебирати на себе функцію обвинувача та у будь-який спосіб виправляти виявлені недоліки, зокрема перекваліфіковувати діяння чи іншим чином змінювати “обвинувачення”.
42. Підсумовуючи вищенаведене, Суд вважає, що за вказаних фактичних обставин, вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення не доведено, оскільки в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
43. Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.
44. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
45. Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 9, 23, 126, 247, 276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд –
П О С Т А Н О В И В:
1. Закрити провадження у справі щодо притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно за частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Суддя
Бахмацького районного суду Сороколіт Євген Миколайович