Справа № 464/4659/25 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О. 
Провадження № 22-ц/811/3465/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 червня 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 15 вересня 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:
в липні 2025 року акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 в якому просили стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 59 108, 10 грн.
В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що 06.08.2018 відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту на суму, вказану у мобільному застосунку. Підписавши Анкету-заяву відповідач прийняв пропозицію банку та підтвердив, що Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, відкривши відповідачу поточний рахунок та встановивши ліміт використання кредиту у розмірі 60 000, 00 грн. Разом з тим, відповідач порушив зобов`язання за вказаним договором, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 59108, 10 грн, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15 вересня 2025 року в задоволенні позову акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржило акціонерне товариство «Універсал Банк», подавши в жовтні 2025 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Вважає оскаржуване судове рішення незаконним, прийнятим всупереч норм процесуального права, ухваленим за неправильного застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, без урахування | особливостей укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, що призвело до порушення прав, свобод та законних інтересів Банку, у зв`язку з чим вимушені звертатися до апеляційного суду з цією скаргою. 
Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проєкту Monobank, а також процедуру ознайомлення Споживача з Умовами, правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Тим самим, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків відносно того, що Клієнт не був ознайомлений із вищезазначеними обслуговування, Умовами, правилами "Тарифами, "Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Звертає увагу на те, що відповідач не спростував правильність наданого банком розрахунку.
Відзив від ОСОБА_1 на апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості.
Зокрема, зазначив, що позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитом не долучено жодних документів, передбачених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які підтверджують ініціювання позивачем переказу кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Також матеріали справи не містять виписки за картковим рахунком, відкритим на ім`я відповідача.
Крім того, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором № б/н від 06.08.2018, з якого вбачається, що загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 за наданим кредитом складає 59 108,10 грн.
Проте, вважав, що такий розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які наведені банком в позовній заяві, а відтак, на переконання суду, не є належним доказом отримання кредитних коштів та їх повернення. Сам по собі розрахунок, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед банківською установою. Інші належні та допустимі докази, що підтверджували б факт надання кредитних коштів відповідачу, використання таких ним, погашення, а також наявності заборгованості та її розмір, в матеріалах справи відсутні.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на таке.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В справі, що переглядається встановлено, що згідно з доводами позивача, на підставі укладеного договору, ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та останньому встановлено кредитний ліміт у розмірі 60000, 00 грн. АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 59 108, 10 грн, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
На підтвердження заявлених позовних вимог, позивач надав суду: оригінал розрахунку заборгованості за договором № б/н від 06 серпня 2018 року станом на 03 березня 2025 року; оригінал довідки про розмір встановленого кредитного ліміту; копію анкети –заяви до договору про надання банківських послуг від 06 серпня 2018 року; копія паспорту та РНОКПП відповідача; покрокову інструкцію активації «Монобанк» та підписання УЕП Умов і правил; витяг із «Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. Загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток «Монобанк». 
При дослідженні доказів, судом першої інстанції і колегією суддів встановлено наступні обставини.
06.08.2018 між АТ «Універсал Банк» та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг «Monobank», шляхом підписання останнім Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг «monobank/Universal Bank». 
Відповідно до підписаної анкети-заяви, ОСОБА_1 просив відкрити на його ім`я поточний рахунок НОМЕР_2 у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку. Своїм підписом ОСОБА_1 повністю та безумовно прийняв пропозицію банку та погодився з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Також підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту та отримала їх примірники у мобільному додатку.
Відповідно до п. 6 Анкети-заяви відповідач просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (в тому числі його електронний підпис) обов`язковим для здійснення операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому у банку. Також відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватись для накладання удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення дій відповідача згідно з договором. Крім того, відповідач визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У постанові Верховного Суду від 30.06.2023 у справі №274/7221/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року №75.
Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 у справі № 209/3046/20.
З матеріалів справи убачається, що, позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитом не долучено жодних документів, передбачених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які підтверджують ініціювання позивачем переказу кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним, виписки за картковим рахунком, відкритим на ім`я відповідача, матеріали справи також не містять.
В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором №б/н від 06.08.2018, з якого вбачається, що загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 за наданим кредитом складає 59 108, 10 грн.
Проте, такий розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які наведені банком в позовній заяві, а відтак, на переконання суду, не є належним доказом отримання кредитних коштів та їх повернення, чи неповернення. Сам по собі розрахунок, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед банківською установою.
Вказане узгоджується із постановою Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18.
Інші належні та допустимі докази, що підтверджували б факт надання кредитних коштів відповідачу, використання таких ним, погашення, а також наявності заборгованості та її розмір, в матеріалах справи відсутні.
Таких доказів позивачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій. 
В поданій апеляційній скарзі позивач не спростував висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із неподанням доказів, що підтверджували б факт надання кредитних коштів відповідачу, використання таких ним, погашення, а також наявності заборгованості та її розмір, на що також звертав увагу і відповідач ОСОБА_1 , у відзиві на позовну заяву, який знаходиться в матеріалах справи, обмежившись доводами, які були висловлені в позовній заяві і не були підставою для задоволенні позову. 
Таким чином, дослідивши надані позивачем докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач до позовної заяви не надав жодних доказів, які підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі, зазначеному в позовній заяві, позивачем не надано і виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, а також доказів, які підтверджують, що відповідач отримав кредитну картку з сумою кредитного ліміту, яку погодили сторони, що є істотною умовою даного виду договору.
Положеннями статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові Верховного Суду від 01.11.2023 у справі № 462/2056/20 зазначено, що засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.
Враховуючи вище викладене, місцевий суд дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості, що має наслідком відмову у позові в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вищевстановленими обставинами справи та наявними в матеріалах справи доказами. 
Суд першої інстанції належним чином оцінив докази, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу  акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 15 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 19 червня 2026 року.
Головуючий        С. М. Копняк
Судді:         С. М. Бойко
А. В. Ніткевич