УХВАЛА

29 червня 2026 року 
м. Київ

справа №520/32975/25
адміністративне провадження № К/990/16498/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В.,  Мельник-Томенко Ж.М., 

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 18» Харківської міської ради, третьої особи: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , скаржниця) звернулася до адміністративного суду з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 18» Харківської міської ради (далі - КНП «Міська поліклініка № 18» ХМР), третьої особи: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, в якому просила:
- визнати незаконними дії посадових осіб КНП «Міська поліклініка № 18» ХМР, які виразилися у доступі до персональних даних ОСОБА_1 третіх осіб, які не мали на це право; в порушені її права на зберігання та обробку її персональних медичних даних, згідно законодавства України;
- притягнути посадових осіб КНП «Міська поліклініка № 18» ХМР до адміністративної відповідальності згідно статті 188-39 Кодексу України про адміністративній правопорушення за порушення законодавства у сфері захисту персональних даних.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі № 520/32975/25 на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.12.2025 - без змін.
Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою.
Ухвалою Суду від 12.05.2026 касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 КАС України. Заявниці надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням про допущені судами попередніх інстанцій порушення конкретних норм процесуального права при їх ухваленні, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи, клопотання із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами наявності поважних причин пропуску такого строку.
Одночасно скаржниці роз`яснено, що у разі невиконання вимог статті 330 КАС України касаційна скарга буде повернута, а у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині виконання вимог частини третьої статті 332 КАС України у відкритті касаційної скарги буде відмовлено.
Частиною одинадцять статті 251 КАС України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.
Пунктом 3 частини шостої статті 251 КАС України, днем вручення судового рішення є, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (ідентифікатор внутрішнього поштового відправлення R067172177112) ухвала суду про залишення касаційної скарги без руху від 12.05.2026 вручена скаржниці 23.05.2026.
05.06.2026 від скаржниці на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху засобами поштового зв`язку до Суду надійшла уточнена касаційна скарга та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
У зв`язку з перебуванням судді Білак М.В. з 22.06.2026 по 26.06.2026 у відпустці (наказ голови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2026 № 2047/0/6-26) питання щодо відкриття касаційного провадження вирішується колегією суддів по виходу судді з відпустки.
Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень та матеріали уточненої касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
У поданій касаційній скарзі скаржниця, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції.
За доводами уточненої касаційної скарги, суди попередніх інстанцій помилково визначили характер спору як цивільно-правовий та дійшли передчасного висновку про непідсудність спору судам адміністративної юрисдикції. Аргументуючи свою позицію заявниця доводить, що цей спір є публічно-правовим, а тому відмова у відкритті провадження через надумані, на її думку, або хибно витлумачені процесуальні перешкоди є проявом надмірного формалізму та порушує її право на доступ до суду, гарантоване статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На переконання скаржниці суд першої інстанції мав відкрити провадження та за участю сторін у справі вирішити питання, до юрисдикції якого суду належить вирішення спору, натомість суд незаконно відмовив у відкритті провадження у справі та повернув її позовну заяву, не виконавши обов`язку щодо попереднього залишення позову без руху та не надав їй строку для усунення недоліків позовної заяви, чим порушив норми статті 169 КАС України.
Окрім іншого скаржниця посилається на відсутність мотивів ухваленого рішення, невстановлення фактичних обставин справи та ухвалення рішення без її участі.
Аналізуючи аргументи касаційної скарги щодо публічно-правового характеру спору у справі № 520/32975/25, колегія суддів зазначає, що вказані доводи є аналогічними тим, яким уже було надано оцінку в ухвалі Суду від 12.05.2026 у цій справі.
Зокрема, в ухвалі Суду від 12.05.2026 зазначалося, що за висновками судів попередніх інстанцій у цій справі відповідач у спірних відносинах діяв не як суб`єкт владних повноважень, що здійснює управлінські функції, а як заклад охорони здоров`я, що обробляє інформацію про пацієнта, а тому заявлені вимоги про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії мають приватноправовий характер і підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Водночас, питання захисту права на повагу до особистого життя та конфіденційності інформації про стан здоров`я (зокрема щодо розголошення медичних даних закладами охорони здоров`я) неодноразово були предметом розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Так, в ухвалі від 12.05.2026 Суд звертав увагу на постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 205/9115/19 та від 18.12.2025 у справі № 203/2012/23, у яких суди розглядали по суті позовні вимоги до медичних закладів щодо визнання протиправними дій стосовно розголошення конфіденційної інформації про пацієнта та відшкодування моральної шкоди саме в межах цивільного судочинства.
Варто ще раз зауважити, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Стосовно аргументів касаційної скарги про те, що суд першої інстанції лише після відкриття провадження у справі мав вирішувати питання про юрисдикційність спору слід зауважити, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
У цій справі суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та відмова у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України. 
Наведений процесуальний порядок не передбачає особистої участі скаржниці чи інших учасників справи у вирішенні судом питання щодо наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі.
Щодо доводів скаржниці про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та незалишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків, Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
Натомість у цій справі суд дійшов висновку, що спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, відповідно питання щодо усунення можливих недоліків позовної заяви шляхом залишення її без руху, за наведених обстав не вирішувалось. 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав), зокрема обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 328 КАС України).
Враховуючи те, що скаржниця оскаржує ухвалу суду першої інстанції про відмову відкритті провадження після її перегляду в апеляційному порядку, зазначену в частині другій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження можуть бути неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
Водночас скаржниця належно не обґрунтовує неправильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при відмові у відкритті провадження.
Згідно з частиною першою статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 329 КАС України).
Суд зауважує, що в ухвалі від 12.05.2026 про залишення касаційної скарги без руху скаржниці, крім іншого, було запропоновано зазначити дату отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується та подати клопотання із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами наявності поважних причин пропуску такого строку.
На виконання вимог ухвали Суду від 12.05.2026 скаржниця подала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, вказала про отримання 12.03.2026 копії постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2026, що підтверджується листом Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 № 05-23/15089/2026, та просить поновити строк. 
З огляду на викладене та враховуючи положення частини другої статті 329 КАС України суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2026 підлягає задоволенню.
Разом з тим скаржниця не виконала вимоги ухвали Суду від 12.05.2026 про залишення касаційної скарги без руху в частині надання уточненої касаційної скарги із зазначенням про допущені судами попередніх інстанцій порушення конкретних норм процесуального права при їх ухваленні та наведенням відповідних аргументів.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
У пункті 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Зважаючи на те, що скаржниця у встановлений судом строк не усунула недоліки касаційної скарги, які було запропоновано усунути шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням про допущені судами попередніх інстанцій порушення конкретних норм процесуального права при їх ухваленні, касаційна скарга підлягає поверненню заявниці на підставі частини другої статті 332 КАС України та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Разом з тим, враховуючи, що касаційну скаргу подано в межах строку визначеного частиною другою статті 329 КАС України, клопотання скаржниці про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 169, 329, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Визнати поважними підстави пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року, поновити пропущений з поважних причин процесуальний строк.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 18» Харківської міської ради, третьої особи: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.
Скаржниці надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді 	Л.О. Єресько 	
	М.В. Білак   Ж.М. Мельник-Томенко