ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/8677/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мамалуй О.О. - головуючий, Кондратова І.Д., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.,

за участю представників:
позивача: Ліневич Л.В.,
відповідача: не з?явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги :
акціонерного товариства «Енергетична компанія України» 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025
у складі колегії суддів: Барсук М.А. - головуючий, Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.,
на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2025
у складі колегії суддів: Барсук М.А. - головуючий, Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.
та на рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2025
суддя: Кирилюк Т.Ю.
та приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025
у складі колегії суддів: Барсук М.А. - головуючий, Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.
у справі № 910/8677/25
за позовом акціонерного товариства «Енергетична компанія України»
до приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія «Укренерго»
про стягнення 22 114 954,59 грн,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

1. Акціонерне товариство «Енергетична компанія України» (далі - АТ «Енергетична компанія України», позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго», відповідач) 22 114 954,59 грн, з яких 18 751 741,63 грн інфляційних втрат та 3 363 212,96 грн 3 % річних.

2. Позов мотивовано сплатою відповідачем вартості небалансів електричної енергії з порушенням строків.

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

3. Рішенням господарського суду міста Києва від 23.09.2025 у справі № 910/8677/25, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь АТ «Енергетична компанія України» 2 104 827,57 грн трьох процентів річних, 12 266 620,13 грн інфляційних втрат та 172 457,38 грн судового збору.

4. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд вказав на те, що позивачем частково здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на заборгованість, яку не встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі № 910/9149/24, а саме за рахунками актів-коригування (врегулювання) від 05.06.2024 № ВР/24/0-2309 та від 26.07.2024 № СВБ_ВР_02_2024_06_2309, які не досліджувалися судом у справі № 910/9149/24.

5. Також судом першої інстанції встановлено помилковість включення позивачем до розрахунку дати здійснення відповідачем оплати.

6. Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 10.10.2025 у справі № 910/8677/25 заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь АТ «Енергетична компанія України» 31 192,90 грн витрат на професійну правничу допомогу.

7. В обґрунтування додаткового рішення суд першої інстанції зазначив, що оскільки позовні вимоги були задоволені частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 31 192,90 грн витрат на правничу допомогу.

8. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 у справі № 910/8677/25 частково скасовано рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2025, ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь АТ «Енергетична компанія України» 3 347 478,74 грн 3% річних, 18 645 471,07 грн інфляційних втрат та 263 915,40 грн судового збору за подачу позову. В решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь АТ «Енергетична компанія України» 137 187,04 грн судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Змінено додаткове рішення господарського суду міста Києва від 10.10.2025, ухвалено нове, яким заяву АТ «Енергетична компанія України» про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь АТ «Енергетична компанія України» 10 000,00 витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог заяви відмовлено.

9. Постанова мотивована:
- помилковістю включення позивачем дати здійснення відповідачем оплати заборгованості до розрахунку;
- при визначенні величини приросту індексу споживчих цін розрахунок такого індексу має заокруглюватися до десяткового числа після коми, оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України;
- позивач при виборі способу захисту порушеного права не обмежений у здійсненні нарахувань 3 % річних та інфляційних втрат на підставі заборгованості за актами, які були розглянуті в іншій справі, так і на підставі актів, які предметом дослідження в іншій справі не були;
- позивач наділений правом нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України не лише на заборгованість, яка встановлена рішенням суду, а і на будь-яку іншу заборгованість, яка виникла у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником грошового зобов`язання;
- суд повинен дослідити відповідні правовідносини сторін, встановити наявну заборгованість та строк прострочення її оплати, як підставу для здійснення нарахування, та відповідно розглянути по суті заявлені вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат;
- у відповідача була наявна прострочена заборгованість за актами-коригування (врегулювання) від 05.06.2024 № ВР/24/0-2309 та від 26.07.2024 СВБ_ВР_02_2024_06_2309, проти якої відповідач не заперечує, а тому позивач правомірно здійснив нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на таку заборгованість;
- суд здійснив власний розрахунок 3% річних та інфляційних.

10. Змінюючи додаткове рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції врахував категорію справи, яка не є складною, так як у межах цієї справи було заявлено до стягнення лише 3 % річних та інфляційні втрати, а здійснені нарахування є нескладними та не вимагали великої кількості часу на їх здійснення, судова практика у даних спорах є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню до спірних правовідносин не передбачають, та дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

11. Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2025 у справі № 910/8677/25 частково задоволено заяву АТ «Енергетична компанія України». Стягнуто з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь АТ «Енергетична компанія України» 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції. В решті вимог заяви відмовлено.

12. З огляду на предмет позову та підстави позовних вимог, оцінюючи фактичні витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, беручи до уваги, що запропонований позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у цьму випадку не повністю відповідає критеріям обґрунтованості, співмірності та пропорційності у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, а їх стягнення з відповідача становитиме надмірний тягар для останнього, а також керуючись принципом розумності судових витрат, з урахуванням усіх встановлених вище обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про покладення на відповідача 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнення їх доводів

13. Акціонерне товариство «Енергетична компанія України» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025, додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2025 та на рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2025 у справі № 910/8677/25, в якій просить Суд скасувати судові рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 15 734,22 грн та інфляційних втрат у розмірі 106 270,56 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача. Також просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції у частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, залишити в силі додаткове рішення господарського суду м. Києва від 10.10.2025, скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2025 та ухвалити нове рішення, яким стягнути витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі - 36 000,00 грн.

14.  Підставою касаційного оскарження позивач вказує пункти 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

15. Скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано:
- висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09.07.2025 у справі № 910/9149/24, від 28.01.2025 у справі № 910/11845/23 щодо застосування статті 625 Цивільного кодексу України і нарахування сукупного індексу інфляції та 3 % річних по день сплати боргу включно;
- висновків Верховного Суду, викладених у справах № 922/445/19, № 910/13116/24 щодо застосування статті 126 Господарського процесуального кодексу України стосовно розподілу між сторонами інших судових витрат (витрати на професійну правничу допомогу адвоката) та у справі № 923/726/18, у справі № 816/2096/17, у справі № 823/2638/18, щодо обрахунку витраченого часу на надання правничої допомоги.

16. Також позивач вказує на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України на весь період прострочення виконання зобов`язання.

17. Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 у справі № 910/8677/25, в якій просить Суд скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 та залишити без змін рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2025.

18. Підставою касаційного оскарження відповідач вказує пункти 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

19. Скаржник у касаційній скарзі посилається на постанови Верховного Суду:
- від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17 (відсутність доказів на момент розгляду справи судом першої інстанції виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів);
- від 18.11.2020 у справі № 910/11152/19 (прийняття нових доказів можливе лише за наявності об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне подання таких доказів, і ці обставини мають бути належно доведені та мотивовані судом;
- від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19 (усі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

20. Відповідач вказує на те, що у цій справі апеляційна інстанція прийняла до розгляду акти коригування, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції, не мотивувавши винятковість причин їх неподання раніше. Крім того, заборгованості по актам-коригування від 05.06.2024 № ВР/24/0-2309 та від 26.07.2024 СВБ_ВР_02_2024_06_2309 не була предметом розгляду справи № 910/9149/24.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

21. У відзиві на касаційну скаргу позивач просить Суд відмовити відповідачеві у задоволенні касаційної скарги.

22. Позивач зазначає, що акти коригування подавались як додатки до позовної заяви через систему «Електронний суд» в одному файлі PDF разом із платіжними інструкціями, які підтверджують сплату коштів відповідачем за відповідним актом коригування. Під час розгляду справи у суді зі сторони відповідача не було заперечень, спростувань чи зауважень, щодо неправильності чи неповноти наданих доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

23. 18 липня 2022 року між АТ «Енергетична компанія України» укладено з НЕК «Укренерго» договір про врегулювання небалансів електричної енергії № 2309-01024 (договір) шляхом подання відповідної заяви про приєднання до такого договору та акцептування відповідачем вказаної заяви позивача.

24. Порядок розрахунків обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначаються Правилами ринку (п. 2.2 договору).

25. Згідно з п. 3.2 договору ОСП має право на своєчасну оплату вартості небалансу електричної енергії, що склався на ринку в певному розрахунковому періоді.

26. Відповідно до п. 3.4 договору СВБ має право отримувати плату за електричну енергію, продану ОСП за результатом врегулювання небалансів на ринку електричної енергії та за результатом інших платежів, передбачених Правилами ринку.

27. Як погоджено у п. 5.1 договору, виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, відбувається згідно з процедурами та графіками, передбаченими Правилами ринку, та відповідно до умов договору.

28. Рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2024, залишеним без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 та Верховного Суду від 09.07.2025 у справі № 910/9149/24, позов задоволено повністю, стягнуто з приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь акціонерного товариства «Енергетична компанія України» 138 525 165,89 грн основної заборгованості; 2 142 226,98 грн інфляційних нарахувань; 1 248 429,74 грн 3 % річних, судовий збір у розмірі 847 840,00 грн.

29. У рішенні господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі № 910/9149/24 встановлено, що протягом періоду з 01.01.2024 по 30.06.2024 ПрАТ «НЕК Укренерго» через систему управління ринком виставив рахунки (інвойси) за небаланси електричної енергії, згідно з якими відповідач зобов`язаний сплатити позивачу за придбану електроенергію з метою врегулювання небалансів 138 525 165, 89 грн, а саме: рахунки № 0602202400162 від 06.02.2024 за період 21.01.2024 - 31.01.2024 на суму 12 606 096,67 грн; № 1502202400409 від 15.02.2024 за період 01.02.2024 -10.02.2024 на суму 1 856 343,86 грн; № 0606202400404 від 06.06.2024 за період 21.05.2024-31.05.2024 на суму 34 227 751,60 грн; № 1406202400164 від 14.06.2024 за період 01.06.2024-10.06.2024 на суму 62 205 080,51 грн; № 2606202400164 від 26.06.2024 за період 11.06.2024-20.06.2024 на суму 12 537 194,87 грн; № 0407202400393 від 04.07.2024 за період 21.06.2024-30.06.2024 на суму 15 092 698,38 грн.

30. У зв?язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов?язань у частині своєчасної оплати за небаланси електричної енергії, позивач, з посиланням на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних.

Позиція Верховного Суду

31. Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

32. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

33. Верховний Суд неодноразово наголошував, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

34. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

35. У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21).

36. Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем погашено заборгованість лише у період з 04.03.2025 по 09.05.2025. Апеляційним господарським судом взято до уваги обставини встановлені судами при розгляді справи № 910/9149/24 та досліджено прострочення оплати за актами-коригування (врегулювання) від 05.06.2024 № ВР/24/0-2309 та від 26.07.2024 СВБ_ВР_02_2024_06_2309.

37. Суд апеляційної інстанції здійснив власний розрахунок 3% річних та інфляційних, з урахуванням помилковості включення позивачем дати здійснення відповідачем оплати заборгованості до розрахунку та необхідності заокруглення до десяткового числа після коми розрахунку індексу при визначенні величини приросту індексу споживчих цін.

Щодо касаційної скарги акціонерного товариства «Енергетична компанія України»

38. У касаційній скарзі позивач просить Суд скасувати судові рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 15 734,22 грн та інфляційних втрат у розмірі 106 270,56 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.
39. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

40. Верховний Суд констатує, що згідно з положеннями статей 253, 254 ЦК України день фактичного виконання зобов`язання не включається до періоду прострочення, оскільки у цей день перебіг прострочення припиняється.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 910/479/21, від 26.02.2024 у справі № 910/19787/21, від 18.03.2024 у справі № 910/7658/22, від 13.09.2022 у справі № 910/8901/20.

41. Отже, день фактичної сплати суми заборгованості не включається у період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.

42. Крім того, судом апеляційної інстанції враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, відповідно до яких у контексті застосування частини другої статті 625 ЦК України: величина приросту індексу споживчих цін має заокруглюватися до десяткового числа після коми.

43. У постанові від 13.08.2025 у справі № 910/11038/24 Верховний Суд підсумував, що «надане судом касаційної інстанції у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 тлумачення правил обрахунку інфляційних втрат, зокрема й порядку округлення величини приросту індексу споживчих цін є частиною правового висновку Верховного Суду щодо правильного застосовування частини другої статті 625 ЦК України, який в силу положень статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 ГПК України мав бути врахований судами попередніх інстанцій у цій справі».

44. З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції правильно врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.09.2021 у справі № 924/2/21 та здійснив перерахунок інфляційних втрат.

45. Верховним Судом відхиляються посилання позивача на постанови Верховного Суду у справах № 910/9149/24, № 910/11845/23 з огляду на зазначене вище.

46. Крім того, позивач у касаційній скарзі просить Суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції у частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, залишити в силі додаткове рішення господарського суду міста Києва від 10.10.2025, скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2025 та ухвалити нове рішення, яким стягнути витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі - 36 000,00 грн.

47. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 у справі № 910/8677/25, зокрема змінено додаткове рішення господарського суду міста Києва від 10.10.2025, ухвалено нове, яким заяву АТ «Енергетична компанія України» про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь АТ «Енергетична компанія України» 10 000,00 витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог заяви відмовлено.

48. Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2025 у справі № 910/8677/25 частково задоволено заяву АТ «Енергетична компанія України». Стягнуто з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь АТ «Енергетична компанія України» 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції. В решті вимог заяви відмовлено.

49. Верховний Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з огляду на таке.

50. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

51. За змістом статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

52. Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

53. У частині 2 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

54. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

55. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

56. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (частина 4 статті 126 ГПК України).

57. Відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

58. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

59. У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

60. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

61. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

62. Водночас у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

63. Верховний Суд звертає увагу на те, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

64. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність. 

65. Суд апеляційної інстанції, змінюючи додаткове рішення господарського суду міста Києва від 10.10.2025 та ухвалюючи нове про часткове задоволення заяви АТ «Енергетична компанія України» про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, врахував, що:
- справа не є складною, оскільки предметом позову є лише 3% річних та інфляційні;
- нарахування не є складними та не вимагали великої кількості часу на їх здійснення;
- судова практика у таких спорах є сталою, відсутня необхідність дослідження великої кількості законів.

66. Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, керувався, зокрема, такими критеріями, як обґрунтованість, реальність, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, що узгоджується з процесуальними нормами права, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, що відповідає положенням статей 126, 129 ГПК України.

67. Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи додаткову постанову, якою частково задоволено заяву АТ «Енергетична компанія України» про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу врахував, що:
- справа не є складною, оскільки предметом позову є лише 3% річних та інфляційні;
- нарахування не є складними та не вимагали великої кількості часу на їх здійснення;
- судова практика у таких спорах є сталою, відсутня необхідність дослідження великої кількості законів;
- при перегляді рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою позивача суд апеляційної інстанції здійснив власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, вказавши на певні недоліки у здійсненому позивачем розрахунку;
- заявлений до стягнення розмір винагороди адвоката не відповідає критеріям обґрунтованості, співмірності та пропорційності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

68. Зі змісту оскаржуваної додаткової постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції дослідив надані докази, здійснив їх оцінку з огляду на предмет і підставу заяви, необхідності, складності, доцільності таких дій, співмірності, обґрунтованості та розумності, з дотриманням статей 2, 86, 123, 126, 129 ГПК України та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

69. Верховний Суд при касаційному перегляді оскаржуваних постанови та додаткової постанови суду апеляційної інстанції не виявив у діях апеляційного господарського суду порушень приписів статей 126, 129 ГПК України чи неправильного застосування норм матеріального права, які б призвели до ухвалення незаконного рішення.

70. Доводи позивача по суті зводяться до незгоди сторони із здійсненим судом розподілом судових витрат та необхідності стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у більшому розмірі, що не свідчить про неправильно здійснений судом розподіл цих витрат.

71. Водночас Суд зазначає, що обставини відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру тощо не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

Щодо касаційної скарги приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

72. Відповідач у касаційній скарзі просить Суд скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 та залишити без змін рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2025.

73. Відповідач у касаційній скарзі, посилаючись на постанови Верховного Суду: від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 18.11.2020 у справі № 910/11152/19, від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19 вказує на те, що суд апеляційної інстанції прийняв до розгляду акти коригування, які не були предметом розгляду у першій інстанції, не мотивувавши винятковість причин їх неподання раніше. Крім того, заборгованості по актам-коригування від 05.06.2024 № ВР/24/0-2309 та від 26.07.2024 СВБ_ВР_02_2024_06_2309 не була предметом розгляду справи № 910/9149/24.

74.  Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача, на підставі ст. 625 ЦК України, 3% річних та інфляційних.

75.  Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога позивача, як заінтересованої особи та зміст порушеного права і характер правопорушення, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права.

76. Підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

77. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем договірних зобов?язань у частині своєчасної оплати за куплену електричну енергію з метою врегулювання небалансів, за актами, які були предметом дослідження судами при розгляді справи 910/9149/24, та актами-коригування (врегулювання) від 05.06.2024 № ВР/24/0-2309 та від 26.07.2024 СВБ_ВР_02_2024_06_2309.

78. Посилання на акти-коригування (врегулювання) від 05.06.2024 № ВР/24/0-2309 та від 26.07.2024 № СВБ_ВР_02_2024_06_2309 містяться у позовній заяві, зазначені акти є додатками до останньої.

79. Верховний Суд звертає увагу, що ураховуючи предмет позову у цій справі суд повинен дослідити відповідні правовідносини сторін, встановити розмір заборгованості, строк прострочення її оплати, дату оплати такої заборгованості, та перевірити розрахунок позивача 3 % річних та інфляційних втрат.

80. Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних та 3% річних, нарахованих за вказаними актами, зазначив, що позивачем здійснено нарахування на заборгованість за рахунками актів-коригування (врегулювання) від 05.06.2024 № ВР/24/0-2309 та від 26.07.2024 № СВБ_ВР_02_2024_06_2309, які не досліджувались судом у справі № 910/9149/24.

81. Суд апеляційної інстанції, частково скасовуючи рішення місцевого господарського суду та приймаючи нове рішення про часткове задоволення позову, вказав на те, що позивач наділений правом нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України не лише на заборгованість, яка встановлена рішенням суду, а і на будь-яку іншу заборгованість, яка виникла у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником грошового зобов`язання.

82. Суд апеляційної інстанції, встановивши прострочення оплати за вказаними актами, дійшов правомірно висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат.

83. Доводи відповідача щодо прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів (актів-коригування (врегулювання) від 05.06.2024 № ВР/24/0-2309 та від 26.07.2024 № СВБ_ВР_02_2024_06_2309 є необґрунтованими.

84. Посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 916/3130/17, від 18.11.2020 у справі № 910/11152/19, від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19 у контексті того, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою та в контексті порядку прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів, відхиляються Верховним Судом, з огляду на те, що такі акти існували на момент звернення до суду з відповідним позовом та були доказом обґрунтування позову.

85. Посилання відповідача на те, що до позовної заяви позивач додав лише перші сторінки спірних актів, а до апеляційної скарги подано всі сторінки не спростовує того факту, що зазначені акти не є новими доказами та обов?язку суду апеляційної інстанції надати оцінку таким актам.

86. Верховний Суд бере до уваги, що у відзиві на позовну заяву відповідач не вказує на дефектність зазначених актів.

87. Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що зміст та суть правовідносин повинна переважати над їхньою формою. Суд не повинен проявляти надмірний формалізм, якщо це перешкоджає доступу до правосуддя через технічні помилки.

88. З огляду на зазначене, підстави касаційного оскарження, зазначені у касаційних скаргах позивача та відповідача не знайшли свого підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

89. Частинами 1, 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

90. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

91. Згідно з положеннями ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

92. За таких обставин, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційних скаргах доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови та додаткової постанови суду апеляційної інстанції, касаційні скарги залишаються без задоволення.

Розподіл судових витрат

93. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційні скарги без задоволення, розподіл судового збору у порядку ст. 129 ГПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги акціонерного товариства «Енергетична компанія України» та приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2025 у справі № 910/8677/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді І.Д. Кондратова

О. А. Кролевець