Постанова
Іменем України
13 травня 2026 року
м. Київ
Справа № 761/45146/23
Провадження № 61-4896св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,
учасниками якої є:
позивач - ОСОБА_1 (далі - позивач),
відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «ЛБ» (далі - ТОВ «Видавничий дім «ЛБ»), Громадська організація «Стейтвотч» (далі - ГО «Стейтвотч»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як головна редакторка інтернет-видання «The Kyiv Independent» (далі разом - відповідачі), інтереси яких представляє адвокат Крат Віра Федорівна (далі - адвокат),
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4 як журналістка інтернет-видання «LB.ua» й авторка публікації, 
про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації 
за касаційними скаргами відповідачів на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року, яке ухвалив суддя Саадулаєв А. І., та постанову Київського апеляційного суду від 2 квітня 2025 року, яку ухвалила колегія суддів у складі Слюсар Т. А., Голуб С. А., Таргоній Д. О.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1. У грудні 2023 року інтернет-видання «The Kyiv Independent» і «Lb.ua» розмістили інформацію про те, що позивач є проросійським політиком, який відомий підтримкою росії та режиму путіна. Позивач вважав, що така інформація порушує його особисті немайнові права та дискредитує його. Тому просив визнати вказану інформацію недостовірною та спростувати її.
2. Суди першої й апеляційної інстанцій позов задовольнили. Мотивували тим, що оскаржена інформація про позивача у вигляді тверджень про факти є недостовірною, негативною, порушує його особисті немайнові права, виходить за межі допустимої критики, створюючи репутаційні наслідки.
3. Із судовими рішеннями відповідачі не погодилися. У касаційних скаргах стверджували, зокрема, що поширені відомості є оціночними судженнями, і що відсутній висновок Верховного Суду стосовно способу й обсягу спростування інформації публікацією судового рішення, текст якого перевищує передбачений законодавством обсяг тексту спростування.
4. Верховний Суд мав відповісти, зокрема, на питання, чи є оціночними судженнями висловлювання про те, що позивач - проросійський політик, відомий підтримкою росії та режиму путіна, та чи не виходить ця критика за межі допустимої. З огляду на встановлені судами факти відповідь на це питання позитивна. 
(2) Зміст позовної заяви
5. У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив:
- визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію, інформацію, поширену 7 вересня 2023 року за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 на вебсайті інтернет-видання «The Kyiv Independent» у публікації «Україна запроваджує санкції проти дрібних проросійських політиків, залишаючи поза увагою найбільш відомі фігури», такого змісту: «…проросійських політиків… Поміж таких фігур: … ОСОБА_5 …»; «.. ОСОБА_5 , відомий своєю відкритою підтримкою Росії…»;
- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача інформацію, поширену 7 вересня 2023 року за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 на вебсайті « Lb.ua » у публікації «Україна не застосовує санкції до щонайменше 25 провідних проросійських політиків, які підтримували режим ОСОБА_6 , - ЗМІ», такого змісту: «… проросійських політиків, які підтримували режим ОСОБА_6 …» (у назві публікації); «… До прикладу, … ОСОБА_5 …»;
- зобов`язати інтернет-видання «The Kyiv Independent» в особі головного редактора ОСОБА_3 , ГО «Стейтвотч» і ОСОБА_2 спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом розміщення на вебсайті інтернет-видання «The Kyiv Independent» ІНФОРМАЦІЯ_3 вступної та резолютивної частин рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування»;
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «ЛБ» спростувати вищезазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на вебсайті ІНФОРМАЦІЯ_2 вступної та резолютивної частин рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування».
6. Обґрунтував позов тим, що публікації на вебсайтах інтернет-видань «The Kyiv Independent» і « Lb.ua » розміщена недостовірна інформація, яка є негативною, стосується позивача, порушує його особисті немайнові права та дискредитує ділову репутацію.
(3) Зміст рішення суду першої інстанції
7. 23 вересня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов і стягнув із кожного з відповідачів 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Мотивував так:
7.1. Відповідачі використали мовні засоби, які репрезентують чітке, однозначне, точне позначення фактів, які можна довести або спростувати, що неможливо зробити з оціночним судженням. Оскаржена інформація сформульована способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів). Відсутні будь-які стилістичні конструкції або інші способи, які б вказували на те, що поширена інформація є суб`єктивною думкою й особистим поглядом на певні події та відображає особисту точку зору, тобто відсутні ті мовні засоби, які є характерними для оціночних суджень. Те, що йдеться про фактичні дані, засвідчує також загальний тон висловлювань у контексті оскарженої інформації.
7.2. Ця інформація є фактичними твердженнями, негативними за змістом, оскільки відповідачі стверджують про те, що позивач є проросійським політиком, який підтримує росію та підтримував режим путіна. Тобто поширена відповідачами інформація за характером і змістом є твердженнями про підтримку позивачем росії та режиму путіна, що сприймається як твердження про проведення позивачем діяльності, спрямованої на підтримку держави-агресора. Позивача ніколи не притягали за наведеними фактами до кримінальної відповідальності. Він не є підозрюваним, обвинуваченим чи підсудним у будь-якому іншому кримінальному провадженні.
7.3. Твердження відповідачів відносно позивача сприймаються як колабораційна діяльність, яка є тяжким злочином проти основ національної безпеки України. Ці твердження не відповідають дійсності. Їх слід визнати недостовірними. Відповідачі не надали докази вчинення позивачем кримінальних правопорушень, притягнення його за вироком суду до кримінальної відповідальності за діяльність проти національних інтересів, суверенітету та територіальної цілісності України і сприяння таким діям. Тому поширення такої інформації порушує немайнові права позивача.
7.4. Оскаржена інформація є негативною, оскільки твердження про підтримку позивачем росії та її президента, а також характеристика позивача як проросійського політика створюють враження про начебто діяльність позивача в інтересах або на боці держава-агресора, зумовлюють істотну дискредитацію позивача, його ділової репутації, прав на повагу до честі та гідності.
7.5. Інформація, поширена у публікаціях на веб-сайтах інтернет-видань «The Kyiv Independent» і «Lb.ua», про те, що позивач є проросійським політиком, який підтримує росію та підтримував режим путіна, формує негативну громадську думку про позивача, руйнує його репутацію, а тому порушує право позивача на повагу до його честі, гідності та ділової репутації.
7.6. Оскаржена інформація про позивача є неправдивою, бо її не підтверджують надані суду докази, негативною, створює негативне уявлення про позивача та безпосередньо порушує його особисті немайнові права, та завдає шкоду честі, гідності та діловій репутації. Тому цю інформацію слід визнати такою, що не відповідає дійсності.
7.7. Поширена відповідачами інформація про позивача у вигляді тверджень про факти є недостовірною, негативною, порушує його особисті немайнові права, виходить за межі допустимої критики, створюючи репутаційні наслідки.
7.8. Обраний позивачем спосіб спростування такої інформації відповідачами - шляхом їх зобов`язання розмістити під заголовком «Спростування» протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту набрання рішенням у цій справі законної сили на вебсайтах інтернет-видань «The Kyiv Independent» і «Lb.ua» вступної та резолютивної частин рішення суду у цій справі - є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та належно забезпечує захист прав й інтересів позивача.
7.9. Необхідно стягнути з кожного відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. З огляду на заперечення відповідачів щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, а також зважаючи на те, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, слід зменшити витрати позивача на таку допомогу та стягнути з кожного відповідача на користь позивача по 20 000,00 грн зазначених витрат.
(4) Зміст постанови апеляційного суду
8. 2 квітня 2025 року Київський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції. Додатково зазначив:
8.1. Оскаржена інформація була доведена до відома необмеженого кола осіб, які є користувачами інтернету, що підтверджує факт її поширення.
8.2. Загальний аналіз змісту публікацій в інтернет-виданнях «The Kyiv Independent» і «LB.ua» засвідчує, що відповідачі фактично не залишили читачам можливості припустити, що інформація, яку вони поширили про позивача, може бути недостовірною або сумнівною. У стверджувальній формі в публікаціях вказано, що позивач «проросійський політик», «здобув свою ганебну репутацію за відкриту підтримку росії», «підтримував режим путіна». Наведені висловлювання констатують факти, що формує однозначне сприйняття цієї інформації як доведеної й об`єктивної.
8.3. Спірні висловлювання про позивача викладені у формі однозначних тверджень, які створюють враження доведених фактів, а не припущень чи особистих оціночних суджень на підставі інших публікацій про позивача у ЗМІ. Поширена відповідачами інформація про те, що позивач є проросійським політиком, підтримує росію та режим путіна, подана як достовірна, тобто така, яку можна перевірити, підтвердити чи спростувати. Тому оскаржені висловлювання, поширені у публікаціях на вебсайтах інтернет-видань «The Kyiv Independent» і «LB.ua», є не оціночними судженнями, а твердженнями про факти.
8.4. У тих висловлюваннях відповідачі фактично прирівняли позивача до особи, яка в умовах повномасштабної військової агресії рф проти України вчинила або причетна до вчинення діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення за Кримінальним кодексом України. Висловлювання відповідачів сприймаються як звинувачення позивача у співпраці з країною-агресором (російською федерацією та її Президентом) і здійсненні діяльності, яку можна кваліфікувати як колабораційну.
8.5. Не знайшли підтвердження доводи відповідачів про те, що публікації про позивача в ЗМІ у 2014 - 2023 роках є доказами формування його певної публічної репутації як особи, яка нібито здійснює проросійську діяльність чи підтримує рф.
8.6. Оскаржену інформацію відповідачі не перевірили на предмет її достовірності. У публікаціях відсутні посилання на офіційні джерела, що зумовлює відповідальність відповідачів за розповсюдження недостовірної інформації про позивача, а також вказує на недотримання ними належних стандартів і принципів інформаційних відносин.
8.7. Відповідачі не надали жодних доказів правдивості поширеної ними інформації, що засвідчує відсутність добросовісності у їхніх діях і недотримання принципів інформаційних відносин. Поширена відповідачами інформація є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача.
8.8. Лише факт публічності особи не допускає безмежної критики та не звільняє від відповідальності за поширення недостовірної інформації. Розповсюджена відповідачами інформація про позивача виходить за межі права на свободу вираження поглядів і допустимої критики.
8.9. Найбільш адекватним способом відновлення порушених прав позивача є спільне спростування відповідачами недостовірної інформації шляхом розміщення вступної та резолютивної частин рішення суду на вебсайтах інтернет-видань «The Kyiv Independent» і «LB.ua» під заголовком «Спростування».
(5) Провадження у суді касаційної інстанції
9. 15 квітня 2025 року адвокат в інтересах ТОВ «Видавничий дім «ЛБ» сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 11910/0/220-25 від 15 квітня 2025 року), у якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.
10. 24 квітня 2025 року адвокат в інтересах ГО «Стейтвотч», ОСОБА_2, ОСОБА_3 сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 12988/0/220-25 від 24 квітня 2025 року), у якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.
11. 26 травня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив дві ухвали про залишення касаційних скарг без руху. Відповідачі мали доплатити по 5 153,28 грн судового збору кожен.
12. 3 червня 2025 року адвокат в інтересах скаржників сформувала дві заяви про усунення недоліків касаційних скарг (вх. № 17385/0/220-25 від 4 червня 2025 року та вх. № 17388/0/220-25 від 4 червня 2025 року), до яких додала платіжні інструкції № 0.0.4393834031.1, № 0.0.4393846119.1, № 0.0.4393841119.1 та № 0.0.43938279997.1 про доплату скаржниками по 5 153,28 грн судового збору.
13. 4 серпня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами скаржників на підставі пунктів 1 і 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
14. 11 травня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
15. Відповідачі мотивували касаційні скарги так:
15.1. Суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 жовтня 2024 року у справі № 753/16257/23.
15.2. Немає висновків Верховного Суду щодо застосування статті 277 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 43 Закону України «Про медіа».
(2) Позиції інших учасників справи
16. Інші учасники справи відзиви на касаційні скарги не подали.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
17. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 4 серпня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами відповідачів на підставі пунктів 1 і 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
18. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
19. З огляду на вказане Верховний Суд у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, переглядає оскаржені судові рішення. 
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій
(2.1) Чи є оціночними судженнями висловлювання про те, що позивач - проросійський політик, відомий підтримкою росії та режиму путіна, та чи не виходить ця критика за межі допустимої?
20. Позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, поширену на вебсайтах інтернет-видань «The Kyiv Independent» і «Lb.ua» зазначену інформацію про нього як проросійського політика, відомого підтримкою росії та режиму путіна і спростувати таку інформацію. Суди першої й апеляційної інстанцій позов задовольнили. Аргументували, зокрема, тим, що оскаржена інформація про позивача у вигляді тверджень про факти є недостовірною, негативною, порушує його особисті немайнові права, виходить за межі допустимої критики, створюючи репутаційні наслідки. 
21. Відповідачі з цими судовими рішеннями не погодилися. Стверджували, зокрема, що слід належно розмежовувати факти й оціночні судження. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду із доводами касаційних скарг частково погоджується.
22. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (частини перша та друга статті 34 Конституції України). За змістом частини третьої цієї статті здійснення вказаних прав може бути обмежене законом, зокрема, для захисту репутації або прав інших людей.
23. Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів (речення перше та друге пункту 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).
За змістом пункту 2 статті 10 Конвенції здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
24. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства й однією із базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (див. mutatis mutandisрішення Європейського суду з прав людини від 6 жовтня 2015 року у справі «Карпюк та інші проти України», заяви № 30582/04, 32152/04 (пункт 188)).
25. Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менше, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію й ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але й форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини від 15 липня 2010 року у справі «Газета Україна-центр проти України», заява № 16695/04 (підпункт dпункту 46)). 
26. Свобода преси дає громадськості одну з найкращих можливостей дізнатися про ідеї та позиції політичних лідерів і сформувати свій погляд на них. У більш загальному плані свобода політичних дискусій лежить в самій основі концепції демократичного суспільства, якою просякнута вся Конвенція (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі «Лінґенс проти Австрії», заява № 9815/82 (абзац перший пункту 42)).
27. За змістом частини другої статті 6 Закону України «Про інформацію» право на інформацію може бути обмежене законом, зокрема, для захисту репутації або прав інших людей.
28. Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями (частини перша та друга статті 200 ЦК України).
29. За змістом частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
30. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (частина третя статті 297 ЦК України).
31. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (частина друга статті 299 ЦК України).
32. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом (частина перша, абзац перший частини шостої статті 277 ЦК України).
33. Юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується позивача; в) така інформація є недостовірною, тобто не відповідає дійсності; г) поширення інформації порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно та своєчасно реалізувати особисте немайнове право (див. mutatis mutandisпостанову Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (пункт 6.32)).
34. На позивача покладений загальний тягар доведення фактів поширення інформації та її недостовірності (див. mutatismutandis постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 758/13555/21).
35. Під час вирішення спору про визнання недостовірною та спростування інформації слід застосовувати загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору слід встановити не лише наявність підстав для визнання недостовірною та спростування інформації, але й визначити, чи було порушене цивільне право, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, у чому полягає його порушення. Залежно від цього визначається належний спосіб захисту права у разі його порушення. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. mutatismutandis постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 7 квітня 2021 року у справі № 910/1255/20).
36. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться (частини перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).
37. Слід уважно розрізняти факти й оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (див. mutatis mutandisрішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі «Лінґенс проти Австрії», заява № 9815/82 (абзац другий пункту 46)).
38. Одним із основних питань, яке слід вирішити у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи подана вона у вигляді тверджень про факти або оціночних суджень. При цьому треба врахувати зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, щодо якої поширена інформація, достовірність останньої, наслідки її поширення (див. mutatismutandis постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 жовтня 2024 року у справі № 753/16257/23).
39. Для того, щоб розрізнити твердження про факти й оціночні судження, необхідно брати до уваги обставини справи та загальний тон зауважень. Твердження про питання, які становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Ці судження виражають ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму пов`язані з вірою, впевненістю чи сумнівом. Оцінити їхню правдивість або правильність будь-яким чином неможливо (див. mutatis mutandisпостанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 грудня 2021 року у справі № 757/10886/20-ц).
40. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів і широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність(див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини від 15 липня 2010 року у справі «Газета Україна-центр проти України», заява № 16695/04 (підпункт «е» пункту 46)).
41. Межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова та вчинку як з боку журналістів, так і широкого загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Безсумнівно, пункт 2 статті 10 дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється також на політиків, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі «Лінґенс проти Австрії», заява № 9815/82 (абзац другий пункту 42)).
42. Межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж стосовно пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість до висловленої критики, сатири, провокацій (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 жовтня 2024 року у справі № 753/16257/23).
43. Особа, яка висловлює не твердження про факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їхню правдивість, оскільки це є порушенням свободи вираження поглядів (див. mutatis mutandisпостанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 569/5269/16-ц).
44. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
45. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
46. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права (пункт 1 частини першої статті 1219 ЦК України).
47. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини:
47.1. Позивач є адвокатом, Заслуженим юристом України, має науковий ступінь доктора юридичних наук і кандидата економічних наук, був обраний народним депутатом України V-VI скликань, членом Вищої ради юстиції, заступником Глави Адміністрації Президента з питань судової реформи та судоустрою, членом вчених рад державних вищих навчальних закладів.
47.2. Відповідачі визнають поширення ними публікації з оскарженою інформацією на вебсайті інтернет-видання «The Kyiv Independent». На вебсайті інтернет-видання «Lb.ua» (ІНФОРМАЦІЯ_2), який належить ТОВ «Видавничий дім «ЛБ», що підтверджує угода конфіденційності цього вебсайту (https://lb.ua/terms),немає сторінки з публікацією «Україна не застосовує санкції до щонайменше 25 провідних проросійських політиків, які підтримували режим Путіна, - ЗМІ». Але факт розміщення цієї публікації підтверджує, зокрема, Звіт за результатами проведеної фіксації та дослідження змісту вебсторінки у мережі інтернет № 2/2024-ЗВ від 2 січня 2024 року, підготовлений Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», який провів фіксацію та дослідження змісту вебсторінки https://web.archive.org/web/20231012223034/https://lb.ua/economics/2023/09/07/573827_ukraina_zastosovuie_sanktsii.html (id 22459), що є копією (snapshot) збереженої в інтернет-архіві станом на 12 жовтня 2023 року вебсторінки https://lb.ua/economics/2023/09/07/573827_ukraina_zastosovuie_sanktsii.html.
47.3. До Звіту додана роздруківка збереженої в інтернет-архіві (https://web.archive.org/) станом на 12 жовтня 2023 року публікації «Україна не застосовує санкції до щонайменше 25 провідних проросійських політиків, які підтримували режим Путіна, - ЗМІ», розміщеної в інтернет-виданні «Lb.ua» https://lb.ua/economics/2023/09/07/573827_ukraina_zastosovuie_sanktsii.html. Зазначена роздруківка підтверджує, що ця публікація була поширена за вказаною адресою 7 вересня 2023 року.
47.4. Неактивність на вебсайті інтернет-видання «Lb.ua» на час розгляду справи зазначеної публікації не спростовує факту її поширення 7 вересня 2023 року та перебування у доступі до перегляду щонайменше до 12 жовтня 2023 року, коли вона була збережена в інтернет-архіві (https://web.archive.org/), що підтверджує Звіт № 2/2024-ЗВ від 2 січня 2024 року.
47.5. Додатковим підтвердженням розміщення 7 вересня 2023 року вказаної публікації на вебсайті інтернет-видання «Lb.ua» є її роздруківка та роздруківка допису, розміщеного того ж дня на сторінці користувача соціальної мережі «Facebook» «Лівий берег - LB.UA» за адресою в мережі інтернет ІНФОРМАЦІЯ_5. Згідно з цим дописом «Українська некомерційна організація StateWatch провела розслідування для Kyiv Independent і встановила, що в Україні не менш ніж 25 провідних проросійських політиків, які роками підтримували режим ОСОБА_6 , досі не потрапили під санкції». Під цим дописом розміщене активне гіперпосилання на публікацію «Україна не застосовує санкції до щонайменше 25 провідних проросійських політиків, які підтримували режим ОСОБА_6 , - ЗМІ», розміщену на вебсайті ІНФОРМАЦІЯ_2.
47.6. Публікація, поширена 7 вересня 2023 року на вебсайті інтернет-видання «The Kyiv Independent», є результатом розслідування, яке ексклюзивно для «The Kyiv Independent» провела організація «StateWatch»; автором публікації зазначений ОСОБА_7 . Переклад і редагування матеріалу зробила команда «The Kyiv Independent». Згідно з інформацією на вебсайті ІНФОРМАЦІЯ_3 «The Kyiv Independent» - це англомовне українське ЗМІ, створене журналістами «КиївПост». Головною редакторкою видання є ОСОБА_8 .
47.7. Інтернет-видання «The Kyiv Independent» є засобом масової інформації, що поширює інформацію у текстовій формі в електронному вигляді за допомогою мережі інтернет на власному вебсайті ІНФОРМАЦІЯ_3. «The Kyiv Independent» не має статусу юридичної особи, а редакційний контроль над наповненням відповідного вебсайту відповідно до приписів Закону України «Про медіа» здійснює головна редакторка видання. Саме вона відповідальна за зміст, публікацію та поширення інформації на вебсайті «The Kyiv Independent».
47.8. Тому належними відповідачами, крім ТОВ «Видавничий дім «ЛБ», якому належить вебсайт інтернет-видання «Lb.ua» (ІНФОРМАЦІЯ_2), є інтернет-видання «The Kyiv Independent» (в особі головного редактора), на вебсайті якого була створена технологічна можливість для поширення публікації з розслідуванням ГО «Стейтвотч» із інформацією про позивача, й автор публікації.
48. Суди першої й апеляційної інстанцій вважали, що поширена відповідачами у вигляді тверджень про факти інформація про позивача як проросійського політика, який підтримує росію та підтримував режим путіна, є недостовірною, негативною, порушує його особисті немайнові права, виходить за межі допустимої критики, створюючи репутаційні наслідки під час повномасштабної військової агресія рф проти України, а також в контексті застосування персональних обмежувальних заходів (санкцій) і приписів кримінального закону щодо колабораційної діяльності. 
49. Колегія суддів зауважує, що суди під час вирішенняпитання про визнання поширеної інформації недостовірною мають розмежовувати твердження про факти й оціночні судження, зважати на те, що межі критики політиків є ширшими порівняно з такими межами стосовно інших людей, і з`ясовувати, чи виходить за встановлених обставин ця критика за межі допустимої. Політики неминуче та свідомо йдуть на те, щоб усі їхні слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів і широкого загалу, тому мають виявляти більшу толерантність до інформації про них. Достовірність оціночних суджень, зокрема, критичного характеру не можна довести.
50. Публікації відповідачів стосуються питань, які становили значний суспільний інтерес. Поширена ними інформація з огляду на використані мовно-стилістичні засоби («проросійські політики», «фігура», «відкрита підтримка росії», «підтримували режим путіна») викладена у дещо провокативній формі, проте її характер зводиться до оціночних і суб`єктивних суджень, особистого сприйняття матеріалів журналістського розслідування щодо діяльності певного кола осіб, зокрема, позивача. Отже, відповідна інформація не поширена у вигляді тверджень про факти. Немає ознак того, що оціночні судження відповідачів були спрямовані на приниження честі та гідності позивача, негативно вплинули на його ділову репутацію, а також вийшли за межі допустимої критики політика. З огляду на вказане необґрунтованими є доводи позивача та висновки судів попередніх інстанцій про те, що оскаржена інформація викладена у вигляді тверджень про факти, а не оціночних суджень.
51. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема, з ухвали Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у справі № 753/1301/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/130357137) та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2026 року у справі № 757/36305/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/135189971), відомо, що Міністерство закордонних справ України отримало офіційну інформацію про вбивство позивача 21 травня 2025 року у м. Мадриді (Іспанія). 
52. Позовні вимоги про визнання недостовірною поширеної про позивача інформації та її спростування стосуються захисту гідності, честі та ділової репутації, які є особистими немайновими правами фізичної особи. Такі права згідно з частиною першою статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини. Тому спірні правовідносини не допускають правонаступництва (див. mutatis mutandisпостанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2026 року у справі № 757/36305/23). З огляду на те, що позов є необґрунтованим, відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.
(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
(3.1) Щодо суті касаційної скарги
53. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої й апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині (пункт 5 частини першої статті 409 ЦПК України).
54. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).
55. Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті (частини перша та третя статті 414 ЦПК України).
56. З огляду те, що позивач помер, спірні правовідносини не допускають правонаступництва, а оскаржені судові рішення не відповідають вимогам законності й обґрунтованості, припис частини третьої статті 414 ЦПК України незастосовний. Тому ці судові рішення слід скасувати та закрити провадження у справі згідно з частиною першою зазначеної статті.
Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
у х в а л и в:
1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «ЛБ», Громадської організації «Стейтвотч», ОСОБА_2 та ОСОБА_3  як головної редакторки інтернет-видання «The Kyiv Independent» задовольнити частково.
2. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 2 квітня 2025 року скасувати, а провадження у справі закрити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий		В. І. Крат	
Судді		Д. А. Гудима 	
		І. О. Дундар	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко