Справа № 344/11939/25 
Провадження № 22-ц/4808/1023/26 
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  Девляшевського В.А., 
суддів:  Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,
секретаря  Кузів А.В.,
з участю  представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Архипова Олександра Васильовича на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючою суддею Татаріновою О.А. 07 квітня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Здорове майбутнє» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ТОВ «Здорове майбутнє» звернулось до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно акту приймання-передачі від 28 квітня 2025 року відповідачка отримала від ТОВ «Здорове майбутнє» лікарські засоби (товарно-матеріальні цінності) на загальну суму 2 078 628 грн із зобов`язанням повернути товар або грошові кошти в повній сумі за отриманий товар.
ОСОБА_1 з 10.03.2025 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Здорове майбутнє», обіймаючи посаду медичного представника (наказ ТОВ «Здорове майбутнє» № 18-К від 07.03.2025 про прийняття на роботу). На посаді однією з її основних обов`язків було здійснення обігу, обліку та забезпечення збереження медичних препаратів, переданих їй для виконання трудових функцій (проведення презентацій, надання зразків тощо). Медичний представник був матеріально відповідальною особою за цінності, отримані для виконання службових завдань. Факт передачі лікарських засобів підтверджено актом приймання-передачі, який виконує функцію первинного облікового документа відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність». Окремий наказ про передачу товарів не складався, оскільки передача відбувалася в межах виконання трудових функцій медичного представника.
Станом на 15.05.2025 року відповідачем повернуто лише частину вказаного в акті товару та грошових коштів на загальну суму 1 363 782,00 грн. Товари на суму в розмірі 661 620,00 грн відповідачкою не повернуті.
Крім того, позивач вважає, що є підстави для застосування наслідків невиконання грошового зобов`язання, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України.
Враховуючи наведене, просив стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 672 559,39 грн, з яких: сума основного боргу: 661 620 грн, 3% річних: 2 338,33 грн, інфляційні втрати: 8 601,06 грн. Стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 10 088 грн.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Здорове майбутнє» заборгованість у розмірі 661 620 грн, судовий збір у розмірі 9 923,95 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 9 837 грн.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, фактично послався лише на акт приймання-передачі від 28.04.2025, посадову інструкцію, договір про повну матеріальну відповідальність та відповідь на претензію, однак не надав належної оцінки їх змісту та умовам, за яких може наставати повна матеріальна відповідальність.
Акт приймання-передачі підтверджує лише факт отримання відповідачкою ТМЦ та їх вартість, але не доводить факту завдання шкоди чи вини відповідачки. Відповідь на претензію від 28.06.2025 також не є доказом визнання вини або заподіяння майнової шкоди, а лише свідчить про існування дебіторської заборгованості за взаєморозрахунками з клієнтами, яким доставлялись лікарські засоби.
Також зазначає, що посадова інструкція містить обов`язок прийому та обробки замовлень клієнтів, забезпечення активних продажів продукції компанії на закріпленій території, що саме і здійснювалося відповідачкою, а тому відповідачка діяла в межах своїх трудових обов`язків. Договір про повну матеріальну відповідальність стосується забезпечення збереження ввірених ТМЦ та не містить положень про відповідальність працівника за несплату товару клієнтами позивача.
Представник ОСОБА_1 вважає, що позивач не надав суду первинних бухгалтерських документів, замовлень клієнтів, накладних, актів передачі товару, підтверджень проведення оплат, документів щодо руху ТМЦ та грошових коштів, а також доказів проведення інвентаризації. Судом не встановлено, чи були фактично доставлені лікарські засоби, чи здійснювали клієнти оплату, яким способом проводились розрахунки та чи отримувала відповідачка кошти від клієнтів.
Під час розгляду справи представник позивача підтверджував, що розрахунки здійснювались різними способами: готівкою, безготівково, шляхом перерахування коштів безпосередньо позивачу або передачі їх представникам підприємства. Водночас підтверджуючих бухгалтерських документів щодо обліку товарів і грошових коштів позивач надати не спроможний, оскільки такі відсутні та не складалися позивачем.
Зазначає, що судом та позивачем під час розгляду справи були проігноровані клопотання сторони відповідача. Саме ці документи є належними та допустимими доказами при визначені вини чи відсутності вини відповідачки та якими має бути підтверджена реальна сума дебіторської заборгованості позивача.
Крім того, судом першої інстанції прийнято пояснювальну записку відповідачки від 28.04.2026, яка не стосується підстави та предмету даного спору, оскільки із її змісту вбачається, що вона стосується правовідносин сторін за актом приймання-передачі від 18.03.2026 та за яким у позивача відсутні майнові вимоги до відповідачки. 
Представник відповідачки звертає увагу на те, що пояснювальна записка датована 28.04.2026, як і акт приймання-передачі – 28.04.2026, за яким позивач має вимоги до відповідачки. Також в матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_1 від 22.05.2025 за змістом якої відповідачка визнає борг перед позивачем в сумі 858 420,00 грн, що є порушенням права відповідачки на справедливий судовий розгляд та дотримання її прав.
При цьому, матеріали справи не містять основного доказу недостачі грошових коштів та/або ТМЦ, а саме наказу про проведення інвентаризації та інвентаризаційної відомості, як того вимагають правила ведення бухгалтерського та фінансового обліку.
Зважаючи на вказане, просить оскаржене рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Здорове майбутнє» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ТОВ «Здорове майбутнє», була ознайомлена з посадовою інструкцією та уклала договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Також встановлено, що 28.04.2025 між сторонами підписано акт приймання-передачі ТМЦ, відповідно до якого відповідачка отримала лікарські засоби на суму 2 078 628,00 грн та зобов`язалась повернути товар або його вартість у визначений строк. Частина товару та коштів у сумі 661 620,00 грн повернута не була. 
Доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Позивачем було надано трудову книжку, наказ про прийняття на роботу, посадову інструкцію, договір про повну матеріальну відповідальність, акт приймання-передачі ТМЦ, матеріали службового розслідування, претензію, письмові пояснення відповідачки, а також документи щодо часткового повернення товару та коштів. Саме на підставі сукупності цих доказів суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.
Твердження апелянта про те, що акт приймання-передачі лише підтверджував факт отримання товару, не відповідає його змісту. Підписавши акт, відповідачка підтвердила отримання лікарських засобів, погодилась із їх вартістю та взяла на себе обов`язок повернути товар або його вартість у визначений строк.
Безпідставними вважає доводи щодо відсутності визнання боргу. У письмових поясненнях від 28.06.2025 відповідачка підтвердила наявність заборгованості перед підприємством, посилалась на складний матеріальний стан, просила про відтермінування та не заперечувала існування боргу, що свідчить про фактичне визнання нею своїх зобов`язань перед позивачем.
Посилання апелянта на те, що відповідачка нібито виконувала лише посередницькі чи агентські функції, не спростовують її матеріальної відповідальності, оскільки саме відповідачці були ввірені товарно-матеріальні цінності та саме вона не забезпечила їх повернення або передачу коштів позивачу.
Також помилковими вважає посилання апелянта на ст. 1172 ЦК України, оскільки дана норма регулює відповідальність роботодавця перед третіми особами за шкоду, завдану працівником. Натомість у даній справі спір виник між роботодавцем та працівником щодо неповернення ввірених матеріальних цінностей, а тому правильно застосовані норми КЗпП України про матеріальну відповідальність працівника.
Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції доводи апеляційної скарги заперечив, просив її відхилити.
Вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , перебуваючи у трудових відносинах із ТОВ «Здорове майбутнє» та будучи матеріально відповідальною особою відповідно до укладеного договору про повну матеріальну відповідальність, отримала за актом приймання-передачі лікарські засоби на суму 2 078 628,00 грн, однак не повернула частину товару та коштів у розмірі 661 620,00 грн. Суд визнав доведеними факт заподіяння матеріальної шкоди, наявність вини відповідачки та підстави для покладення на неї повної матеріальної відповідальності, у зв`язку з чим ухвалив стягнути з неї на користь позивача 661 620,00 грн.
Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення 3% річних в сумі 2 338,33 грн та 8601,06 грн інфляційних втрат, місцевий суд керувався нормами КЗпП України та дійшов висновку, що до даних правовідносин не застосовуються вимоги ст. 625 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що судом першої інстанції повно з`ясовано всі обставини справи, виходячи з такого.
Судом встановлено, що 08 серпня 2018 року між ТзОВ «Здорове майбутнє», в особі директора Коломієць Н.В., яка діє на підставі статуту, та ТзОВ «Аптеки «Фармасіті» в особі Директора Стьопи С.Л., який діє на підставі статуту, підписано угоду про партнерство, предметом якої є взаємодія і співробітництво сторін з метою активізації та збільшення обсягу продажу товарів та послуг кожної із сторін окремо, розширення сфер діяльності сторін, підвищення господарської та економічної ефективності їх діяльності (т.2 а.с.11-12).
Згідно з додатковою угодою від 07.01.2022 до вищевказаної угоди сторони домовилися залучати власний персонал для доставки лікарських засобів сторін на території Івано-Франківської області до кінцевих споживачів. Сторони домовилися, що приймання-передача лікарських засобів від представників однієї сторони до працівників іншої сторони, а також передача власних лікарських засобів буде відбуватися за актами приймання-передачі (т.2 а.с.13).
Відповідно до записів трудової книжки відповідач ОСОБА_1 в період з 27.02.2020 по 27.05.2024 працювала за трудовим договором на посаді медичного представника у ТОВ «Аптеки «Фармасіті», з 30.05.2024 по 07.03.2025 працювала за трудовим договором у ТОВ «Амікум Фарма» на посаді медичного представника, а також з 07.03.2025 по 20.06.2025 за трудовим договором працювала у ТОВ «Здорове майбутнє» на посаді медичного представника та була звільнена 20.06.2025 із посади у зв`язка із втратою довіри з боку роботодавця (ч.1 п.2 ст.41 КЗпП України (т.1 а.с.200-210).
ОСОБА_1 прийнята на роботу з 10.03.2025 на посаду медичного працівника відділу збуту згідно з наказом (розпорядження) директора ТзОВ «Здорове майбутнє» №18-К від 07.03.2025 року.
10 березня 2025 року ОСОБА_1 ознайомлено з посадовою інструкцією, з якої вбачається, що медичний представник відноситься до категорії фахівців і безпосередньо підпорядковується керівнику структурного підрозділу (керівнику підприємства; іншій службовій особі) (п.1).
Згідно з п. 2.4. Посадової інструкції медичний представник здійснює прийом і обробка замовлень клієнтів, забезпечення активних продажів продукції компанії на закріпленій території.
Відповідно до розділу IV Посадової інструкції медичний представник несе відповідальність: за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов`язків, передбачених цією посадовою інструкцією, в межах, визначених чинним законодавством (п. 4.1.)
Згідно з п.4.2.-4.3. Посадової інструкції медичний представник несе відповідальність: за завдання матеріальної шкоди роботодавцю - в межах, визначених чинним трудовим Цивільним законодавством. За правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, - в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним, цивільним законодавством (т.2 а.с. 73-74).
10 березня 2025 року між ТОВ «Здорове майбутнє» та ОСОБА_1 підписано Договір №0703/18к про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, з умовами якого ТОВ «Здорове майбутнє» в особі директора Нагребецького О.О., що діє на підставі статуту, однієї сторони та громадянка ОСОБА_1 , що працює на даному підприємстві, з іншого боку, уклали цей договір про наступне: працівник, що займає посаду медичний представник і виконує роботу безпосередньо пов`язану зі збереженням, обробкою та застосуванням у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей у порядку та на умовах, визначених цим договором, та на підставі п.п.1,4,5 ст.134 та ст.135-1 Кодексу законів про працю України, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, і у зв`язку з викладеним зобов`язується: а) дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; б) своєчасно повідомляти керівництво роботодавця про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; в) вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; г) брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.
Згідно з п.3. договору у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розмірів збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства. 
Відповідно до п.6. договору працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини (т.2 а.с.18-19).
28 квітня 2025 року між ТОВ «Здорове майбутнє» та ОСОБА_1 було підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого ТОВ «Здорове майбутнє» передало, а ОСОБА_1 прийняла товари відповідно до таблиці зазначеної в Акті. Вартість переданого товару становить 2 078 628 грн. 
Згідно з вказаним актом ОСОБА_1 своїм підписом засвідчила та погодилася, що вона є матеріально-відповідальною особою щодо переданих їй товарів та цим зобов`язується в строк до 15.05.2025 повернути ТОВ «Здорове майбутнє»» непошкоджені вищевказані товари або повернути повністю суму вартості даних товарів, вказану в таблиці вище. За наявності нестачі чи пошкоджень (псування) товарів це вказується в додатку до даного акту. Товари є власністю ТОВ «Здорове майбутнє»», передані повністю, зауважень у сторін до якості, кількості і вартості товарів немає (т.2 а.с. 14-15).
Із копії пояснювальної записки від 28.04.2025 адресованої ТОВ «Здорове майбутнє» вбачається, що ОСОБА_1 медичний представник, повинна була повернути готівкові кошти в сумі 100 147 грн (ТОВ «Фармасіті») і 1 158 351 грн (TOB «Здорове майбутнє») за актами приймання – передачі від 18.03.2025. Замість передачі коштів, що належали вище вказаним підприємствам вона самовільно взяла і витратила на власні потреби з метою додаткового заробітку, а саме на них вона придбала медичні препарати з метою перепродажу. Вказані суми 100 147 грн (ТОВ «Фармасіті») і 1 158 351 грн (TOB «Здорове майбутнє») до 15.05.2025 зобов`язалась повернути. Зобов`язалась більше так не робити (т.2 а.с. 25). 
Наказом директора ТОВ «Здорове майбутнє» №05 від 16.05.2025 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » у зв`язку з встановленим фактом неповернення медичним представником ОСОБА_1 , яка несе повну матеріальну відповідальність, грошових коштів підприємства в сумі 858 420,00 грн.у визначений строк (до 15.05.2025), останню відсторонено від виконання посадових обов`язків медичного представника з «20» травня 2025 року на період проведення службового розслідування без збереження заробітної плати, та з табелюванням з позначкою ВБ (відсторонена від роботи без збереження ЗП); призначено комісію для проведення службового розслідування (т.2 а.с. 20).
Актом службового розслідування від 28.05.2025 встановлено, що медичний представник ОСОБА_1 , яка несе повну матеріальну відповідальність відповідно до укладеного договору, дійсно не повернула препарати на суму 858 420 грн, отриманих нею згідно з актом приймання-передачі № б/н від «28» квітня 2025 року. До акту додається роздруківка товару, не повернутого ОСОБА_1 . 22.05.2025 від ОСОБА_1 отримано заяву про визнання нею боргу в розмірі 858 420 грн та зобов`язання повернути борг протягом 5 календарних днів (до 27.05.2025 року) Станом на 28.05.2025 вказані препарати на суму 858 420.00 грн не повернуті. Таким чином, встановлено порушення умов договору про повну матеріальну відповідальність та внутрішніх фінансових правил підприємства (т.2 а.с.23-24).
Наказом директора ТОВ «Здорове майбутнє» №38-К від 20.06.2025 ОСОБА_1 звільнена у зв`язку з винними діями працівника, які дають підставу для втрати довір`я до нього з боку роботодавця за ст. 41 КЗпП частини 1 пункту 2 (т.2 а.с.17).
20 червня 2025 року ТОВ «Здорове майбутнє» зверталось до ОСОБА_1 із письмовою претензією, у якій вимагало у строк до 27 червня 2025 року включно добровільно сплатити суму в розмірі 854 420грн на розрахунковий рахунок ТОВ «Здорове майбутнє» або повернути підприємству вказані в акті товари на суму 854 420 грн (т.1 а.с.76). 
З листа ОСОБА_1 від 28.06.2025 вбачається, що ОСОБА_1 отримала і розглянула претензію ТОВ «Здорове майбутнє» та зазначає, що вона підтверджує факт існування заборгованості перед підприємством у розмірі 854 420 грн відповідно до акта приймання-передачі від 28.04.2025. Разом з тим, повідомила, що на сьогоднішній день її матеріальне становище є надзвичайно складним. Її чоловік перебуває на військовій службі в умовах воєнного стану, а джерел стабільного доходу для своєчасного погашення боргу наразі немає. Попри ці обставини, вона не ухиляєтьсь від виконання своїх зобов`язань і запевнила, що вживаються всі можливі заходи для якнайшвидшого погашення заборгованості. Нею здійснюється активний пошук фінансових ресурсів, і вона зобов`язується повністю погасити суму заборгованості до 31 грудня 2025 року. Просила з розумінням поставитись до ситуації, що склалася, і утриматись від вжиття юридичних заходів для примусового стягнення коштів, оскільки вона не відмовляється від боргу, а просить лише про відтермінування його сплати до зазначеного терміну (т.1 а.с.115).
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ст.11ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11.08.2022 у справі № 916/546/21 зазначила, що залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як «акт приймання-передачі», може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Отже, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.
Судом встановлено, що 28 квітня 2025 року між ТОВ «Здорове майбутнє» та ОСОБА_1 було підписано акт приймання-передачі, згідно з яким ОСОБА_1 отримала від позивача лікарські засоби (товарно-матеріальні цінності) на загальну суму 2 078 628 грн із зобов`язанням повернути товар або грошові кошти в повній сумі, вказаній в акті, за отриманий товар в строк до 15.05.2025.
При розгляді справи у суді першої інстанції факт підписання акту та отримання відповідачкою товарно-матеріальних цінностей згідно акту не заперечувався.
Надаючи оцінку акту приймання-передачі від 28 квітня 2025 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даним актом сторони обумовили отримання та повернення товару або коштів, визначили строк виконання зобов`язання.
Тобто, даний акт є правочином у розуміння ст.202 ЦК України. Так, акт приймання-передачі від 28 квітня 2025 року підписаний сторонами, позивач передав відповідачу, а відповідач прийняла товар згідно переліку наведеного у акті та зобов`язувалася в строк до 15 травня 2025 року повернути ТОВ «Здорове майбутнє» товари, які зазначені в переліку або повернути суму вартості наданих товарів. 
Звертаючись до суду, позивач вказав, що неповернутими залишились товари на суму в розмірі 661 620,00 грн.
Вказана обставина не спростована відповідачкою належними доказами.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 661 620,00 грн.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Твердження апелянта про те, що акт приймання-передачі від 28.04.2025 лише підтверджує факт отримання ТМЦ та не доводить вини відповідачки, є безпідставним, оскільки саме цим актом відповідачка підтвердила отримання лікарських засобів, погодилась із їх кількістю та вартістю, прийняла їх під власну відповідальність та взяла на себе обов`язок забезпечити їх належне збереження і повернення товару або його вартості. Відповідачка не заявляла жодних зауважень щодо кількості, асортименту чи стану переданих їй товарно-матеріальних цінностей. 
Посилання апелянта на те, що відповідачка діяла лише в межах своїх трудових обов`язків та займалась прийомом і обробкою замовлень клієнтів, не спростовує її матеріальної відповідальності. Навпаки, перебування відповідачки у трудових відносинах із позивачем, виконання нею функцій, пов`язаних із обігом товарно-матеріальних цінностей, а також укладення договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність є належними правовими підставами для покладення на неї обов`язку забезпечити збереження ввіреного майна.
Колегія суддів також вважає безпідставними твердження апелянта про те, що договір про повну матеріальну відповідальність не передбачав відповідальності за несплату товару клієнтами. Предметом спору у даній справі є не дебіторська заборгованість третіх осіб перед підприємством, а неповернення відповідачкою ввірених їй товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів, отриманих у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. 
Доводи апелянта про відсутність підтверджуючих бухгалтерських документів щодо обліку товарів і грошових коштів, а також що судом не досліджено чи існують замовлення споживачів щодо доставки лікарських препаратів, за якими існує заборгованість, не встановлено коло таких осіб, факту здійснення розрахунку за лікарські засоби, не заслуговують на увагу, оскільки, факт отримання товару ОСОБА_1 підтверджено актом приймання - передачі від 28 квітня 2025 року, згідно якого остання зобов`язувалася в строк до 15 травня 2025 року повернути вказаний товар або сплатити суму вартості товару. Даний акт не містить будь-яких умов чи застережень щодо руху товару від відповідача до споживачів, способу розрахунку між відповідачем та споживачем.
Твердження апелянта про те, що письмова відповідь відповідачки від 28.06.2025 не є визнанням боргу, також не відповідає її змісту. Із зазначеної відповіді вбачається, що відповідачка підтверджувала існування заборгованості перед підприємством, посилалась на складне матеріальне становище, відсутність стабільного доходу, необхідність пошуку коштів та просила про відтермінування виконання зобов`язань. При цьому відповідачка не заперечувала самого факту існування боргу та не заявляла про повне виконання своїх зобов`язань перед позивачем, що обґрунтовано було оцінено судом як підтвердження наявності заборгованості.
Крім того, відповідачка частково повертала товар та кошти, чим фактично підтвердила наявність невиконаних зобов`язань перед підприємством.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до переоцінку доказів та встановлених судом фактичних обставин, однак не містять належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції 
Обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Архипова Олександра Васильовича залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 07 квітня 2026 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий        В.А. Девляшевський
Судді:         В.М. Луганська
Є.Є. Мальцева

Повне судове рішення складено 03 червня 2026 року.