Справа № 401/59/25          
Провадження № 2/401/87/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2026 р. м. Світловодськ 

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючий суддя Макарова Ю.І.,
секретар судового засідання Горбатюк К.А.,
за участю:
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача Татарчук О.В. ,
відповідач ОСОБА_3 ,
представник відповідача Костюкович Ф.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Світловодську у режимі відеоконференції між особистим кабінетом представника відповідача, Кам`янським районним судом Черкаської області та Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

07 січня 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Кропивницького апеляційного суду від 02 червня 2021 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 29 червня 2022 року, місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що на даний час дитина постійно проживає разом із ним, перебуває на його утриманні та виховується ним у належних умовах. Вказує, що він має вищу освіту, веде нормальний спосіб життя, шкідливих звичок не має та забезпечує належні умови для розвитку дитини. ОСОБА_4 проживає в житловому будинку разом із позивачем та його матір`ю - ОСОБА_5 , яка також бере участь у її догляді та вихованні. Також зазначає, що малолітня ОСОБА_4 навчається у Світловодській загальноосвітній школі № 4, має належні умови для навчання та розвитку, відвідує позашкільні заклади та гуртки, що сприяє її всебічному розвитку. Крім того, вказує, що відповідач проживає разом із новою сім`єю, до складу якої входять її чоловік та двоє спільних неповнолітніх дітей, у с. Тимошівці Кам`янського району Черкаської області. Разом із тим, відповідач фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, не бере участі у її вихованні та утриманні, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, станом здоров`я та навчанням, не відвідує навчальний заклад і батьківські збори. Також вказує, що незважаючи на наявність у нього постійної роботи та стабільного доходу, його коштів на даний час недостатньо для повноцінного утримання доньки.
Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків. (а.с. 2-3)
Ухвалою суду від 07 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. (а.с. 35-37)
17 лютого 2025 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. (а.с. 39)
Ухвалою суду від 19 лютого 2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче засідання на 13 березня 2025 року. (а.с. 41-42)
10 березня 2026 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що постановою Кропивницького апеляційного суду від 02 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 29 червня 2022 року, місце проживання дитини ОСОБА_4 визначено разом із батьком, однак при ухваленні зазначених рішень, на її думку, не враховано всіх фактичних обставин щодо її участі у вихованні доньки. Вказує, що не самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, намагалася підтримувати спілкування з дитиною, однак позивач чинить перешкоди у зустрічах із дитиною. Також зазначає, що рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2022 року у справі № 401/705/22, яким визначено порядок її участі у вихованні дитини, позивачем не виконується. Зазначає, що неодноразово приїжджала до місця проживання доньки, намагалася зустрітися з нею, надсилала подарунки та кошти, однак позивач жодного разу не надав їй можливості зустрітися з донькою, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Також звертає увагу, що окрім ОСОБА_4 має ще трьох дітей, позитивно характеризується за місцем проживання та вважає, що відсутні підстави для позбавлення її батьківських прав і стягнення аліментів. У зв`язку з викладеним просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. (а.с. 59-65)
Підготовче засідання, призначене на 13 березня 2025 року, відкладено до 08 квітня 2025 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку в кримінальному провадженні № 401/1711/23. (а.с. 76)
13 березня 2025 року позивачем подано до суду відповідь на відзив із запереченнями проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що ОСОБА_4 проживає разом із ним на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, та перебуває у належних умовах проживання, навчається у закладі освіти і має нормальну соціальну адаптацію. Вказує, що твердження відповідача про належну участь у вихованні та утриманні дитини не підтверджуються фактичними діями, оскільки вона тривалий час не бере участі у житті дитини, не відвідує навчальний заклад та не цікавиться її розвитком. Крім того, зазначає, що доводи відповідача щодо перешкод у спілкуванні з дитиною є безпідставними. Також, заперечує щодо доводів відповідача про звернення до поліції, вказуючи на їх необґрунтованість та відсутність відкритого кримінального провадження. З огляду на викладене просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Разом із відповіддю на відзив позивач подав до суду клопотання про заслуховування в судовому засіданні у присутності психолога пояснень неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо її спілкування з відповідачем. (а.с. 81, 82)
18 березня 2025 року представником Служби у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 85-92)
Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду на 07 травня 2025 року. (а.с. 95-96)
Розгляд справи, призначений на 07 травня 2025 року, відкладено до 23 червня 2025 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді під час розгляду кримінального провадження № 401/3804/24. (а.с. 106)
Розгляд справи, призначений на 23 червня 2025 року, відкладено до 30 липня 2025 року за клопотанням позивача. (а.с. 114)
Розгляд справи, призначений на 31 липня 2025 року, відкладено до 06 жовтня 2025 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку в кримінальному провадженні № 401/1721/25. (а.с. 122)
Розгляд справи, призначений на 06 жовтня 2025 року, відкладено до 20 листопада 2025 року за клопотанням представника відповідача. (а.с. 134)
Розгляд справи, призначений на 20 листопада 2025 року, відкладено до 22 грудня 2025 року у зв`язку з відсутністю електроенергії (позапланове знеструмлення) та неможливістю фіксувати судове засідання технічними засобами. (а.с. 143)
Протокольною ухвалою суду від 22 грудня 2025 року у судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку із плановим вимкненням електроенергії. (а.с. 149-150)
08 січня 2026 року позивачем подано до суду клопотання, в якому просить зобов`язати Службу у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради повторно провести засідання, на якому детально вислухати позицію неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо її спілкування з відповідачем та вивчити письмові документи навчального закладу, де навчається дитина. (а.с. 159)
Протокольною ухвалою суду від 12 лютого 2026 року у судовому засіданні оголошено перерву до 24 березня 2026 року за клопотанням представника відповідача. (а.с. 160-161)
24 лютого 2026 року представником відповідача - адвокатом Костюковичем Ф.Ф. подано до суду письмове клопотання про виклик свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . (а.с. 167-169)
Протокольною ухвалою суду від 24 березня 2026 року у судовому засіданні оголошено перерву до 04 травня 2026 року для виклику свідків. (а.с. 170-171)
Протокольною ухвалою суду від 04 травня 2026 року у судовому засіданні оголошено перерву до 18 червня 2026 року для підготовки до судових дебатів. (а.с. 179-181)
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та зазначив, що відповідач дитину не відвідує. Також пояснив, що не перешкоджав відповідачу у спілкуванні з дитиною.
Представник позивача - адвокат Татарчук О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 визначено разом із батьком судовим рішенням, яке набрало законної сили. Вказав, що відповідач після визначення місця проживання дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні та матеріальному утриманні доньки, не підтримує з нею спілкування та жодного разу не зустрічалася з дитиною. Також зазначив, що дитина негативно ставиться до матері, не вважає її близькою людиною та підтримує позов про позбавлення відповідача батьківських прав. Посилався на пояснення практичного психолога щодо відсутності у дитини відчуття материнської любові та турботи, а також на інформацію навчального закладу про те, що відповідач не цікавиться навчанням дитини та не бере участі у її шкільному житті. Вважає необґрунтованим висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки при його підготовці не врахована думка самої дитини.
Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що неодноразово приїжджала до міста Світловодська, однак позивач дитину для спілкування не передавав. Також повідомила, що приїжджала з подарунками для дитини, які позивач відмовлявся приймати. Після комісії до дитини не приїжджала, тобто протягом останніх 11 місяців.
Представник відповідача - адвокат Костюкович Ф.Ф. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
У судовому засіданні 12 лютого 2026 року в присутності психолога ОСОБА_10 , заслухана неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила, що сторони у справі є її батьками. Зазначила, що мати в її житті з часу проживання разом із батьком, спілкуватися з нею вона не бажає, про що повідомляла працівникам поліції. За весь час мати телефонувала їй не більше двох разів. Також пояснила, що з 01 вересня 2025 року навчається у школі, до цього навчання відбувалося у дистанційній формі. Чоловік матері часто сварився з нею, систематично звинувачуючи її у сімейних сварках. У зв`язку з цим вона вчинила спробу самогубства шляхом вживання великої кількості пігулок. Повідомила, що її врятувала сестра матері, при цьому з боку матері не було жодної реакції. Також вказала, що вітчим та його мати застосовували до неї фізичне насильство. Зазначила, що бажає, щоб матір позбавили батьківських прав, оскільки та не цікавиться нею, у період спільного проживання виганяла з дому, а також вказала, що її закривали в темній кімнаті та могли залишати там на добу. У першому класі проживала разом із сестрою матері.
У судовому засіданні 12 лютого 2026 року психолог ОСОБА_10 суду пояснила, що займається з ОСОБА_4 близько одного року. Зазначила, що у дитини наявний високий рівень травматизму, що пов`язано з утримання її в темному приміщенні протягом доби. Вказала, що у неповнолітньої спостерігалися суїцидальні прояви. Повідомила, що раніше дитина була малосоціалізованою, однак зараз це виправили. Неповнолітня займається творчою діяльністю, зокрема, ліпить, малює, відвідує відповідні гуртки. Також зазначила, що з батьком у дитини довірливі стосунки.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який являється чоловіком відповідача, суду засвідчив, що неодноразово разом із дружиною та бабусею дитини здійснювали поїздки до м. Світловодська з метою побачення з дитиною, однак позивач не надавав можливості для такого спілкування. Зазначив, що разом із дружиною та дітьми вони проживала у його батьків у селі Тимошівка до моменту придбання власного житла. Повідомив, що стосунки в сім`ї були доброзичливими. Вказав, що у зв`язку з недопуском матері до дитини викликали поліцію, а також дружина зверталася до Служби у справах дітей з цього питання. Зазначив, що позивач відмовляється надавати номер мобільного телефону ОСОБА_12 та те, що налаштував дитини проти матері. Останній раз вони приїздили влітку 2025 року за попередньою домовленістю, однак позивач не відчинив хвіртку.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , яка являється матір`ю відповідача, суду засвідчила, що ОСОБА_14 дуже любили, відвідували садочок та школу, ніхто дитину не ображав. Дитина проживала з матір`ю та її чоловіком, а до неї приїздила лише на вихідні. Повідомила, що разом із донькою неодноразово здійснювала поїздки до м. Світловодська з метою побачення з ОСОБА_12, однак позивач не надавав можливості побачитися з дитиною. Також вказала, що позивач відгородив дитину від спілкування з матір`ю та нею, а під час телефонних дзвінків відмовляв у спілкуванні з дитиною. Зазначила, що останній раз вони приїздили до міста Світловодська у серпні 2025 року.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка була класним керівником ОСОБА_4 , суду засвідчила, що ОСОБА_15 навчалася у неї неповний навчальний рік, оскільки була переведена до іншого навчального закладу. Зазначила, що дитина характеризувалася позитивно, сумлінно виконувала завдання, була охайною, мала дружні стосунки з однокласниками. Повідомила, що ОСОБА_14 приводили до школи та забирали мама з вітчимом або бабуся. Батьківські збори відвідували мати з вітчимом. Батько один раз приїздив до школи та спілкувався з психологом. На її думку, стосунки в сім`ї були теплими.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду письмове клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності. (а.с. 103-105)
Суд, заслухавши позивача, відповідача, представників сторін, думку дитини ОСОБА_4 за участю психолога, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Кам`янка Кам`янського району Черкаської області, батьками якої записані - ОСОБА_1 та ОСОБА_16 . (а.с. 6)
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 02 червня 2021 року у справі № 401/2442/19 залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 . Задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Скасовано рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні первісного позову. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , які стягувалися за рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2013 року. (а.с. 7-13)
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі № 401/2442/19 залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_3 . Залишено без змін рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2021 року в нескасованій частині та постанову Кропивницького апеляційного суду від 02 червня 2021 року. (а.с. 15-24)
Згідно із довідкою № 7 від 02 січня 2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учениця 7-А класу Комунального закладу "Ліцей № 4 "Обрій" Світловодської міської ради". Батько, ОСОБА_1 , відвідував батьківські збори, переймався здоров`ям та вихованням ОСОБА_12 . Мати, ОСОБА_17 , дійсно не зверталася до класного керівника ОСОБА_18 щодо навчання дитини, батьківські збори не відвідувала, не брала участі в освітньому процесі дитини. (а.с. 25)
Відповідно до довідки № 02 від 06 січня 2025 року, ОСОБА_1 працює в КНП "Світловодська центральна районна лікарня" Світловодської міської ради на посаді фізичного терапевта відділення після гострої та довготривалої реабілітації з 09 вересня 2024 року (наказ № 06-01\295-к від 06 вересня 2024 року) по теперішній час. (а.с. 26)
Згідно із довідкою, виданою філією державної установи "Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України" в Черкаській та Кіровоградській областях, ОСОБА_1 працює фельдшером медичної частини № 49 філії ЦОЗ ДКВС України в Черкаській та Кіровоградській областях (наказ філії від 03 жовтня 2024 року № 131/к-тр), медична частина розташована на території ДУ "Петрівська виправна колонія (№ 49)". (а.с. 27)
Із довідки № 350 від 04 січня 2025 року, виданої Квартальним комітетом № 17, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 28)
Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , 25 червня 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_16 зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_16 змінила своє прізвище на " ОСОБА_16 ". (а.с. 66)
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_20 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Кам`янка Кам`янського району Черкаської області, батьками якої записані ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . (а.с. 67)
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_21 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Черкаси Черкаської області, батьками якого записані ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . (а.с. 68)
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , ОСОБА_22 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Кам`янка Кам`янського району Черкаська область, батьками якого записані ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . (а.с. 69)
Згідно із характеристикою з місця проживання від 28 січня 2025 року, ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 2017 року, зарекомендувала себе як відповідальна, працьовита, доброзичлива, відкрита та товариська людина, завжди готова допомогти сусідам та охоче бере участь у громадських роботах. У сім`ї ОСОБА_3 панує взаєморозуміння. (а.с. 70)
Відповідно до довідки № 00000000001 від 16 січня 2025 року, ОСОБА_3 працює в Комунальному некомерційному підприємстві "Кам`янська багатопрофільна лікарня" Кам`янської міської ради з 16 серпня 2013 року. На даний момент займає посаду сестри медичної поліклініки. За період з липня 2024 року по грудень 2024 року нараховано заробітну плату в розмірі 47 303,76 грн. (а.с. 71)
Згідно із характеристикою № 01-12/40 від 21 січня 2025 року, виданою Комунальним некомерційним підприємством "Кам`янська багатопрофільна лікарня" Кам`янської міської ради, ОСОБА_3 з 16 серпня 2013 року прийнята на посаду сестри медичної терапевтичного відділення, з 14 жовтня 2013 року переведена на посаду сестри медичної хірургічного відділення, з 12 серпня 2024 року переведена на посаду сестри медичної кабінету інфекційних захворювань консультативно-діагностичної поліклініки. За час роботи зарекомендувала себе компетентним, чесним, чуйним, старанним і добросовісним працівником. Із почуттям відповідальності виконує свої обов`язки та доручення. Бере активну участь у житті лікарні. Користується повагою в колективі та у пацієнтів. (а.с. 72)
Відповідно до талона-повідомлення Єдиного обліку № 6654 про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10 вересня 2022 року, ОСОБА_3 подала заяву, в якій повідомила, що її чоловік не дає бачитися з дитиною. (а.с. 73)
Рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради № 188 від 14 березня 2025 року затверджено Висновок виконавчого комітету Світловодської міської ради в особі Органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 86-90)
ОСОБА_10 у 2005 році закінчила Полтавський державний педагогічний університет ім. В.Г. Короленка за спеціальністю "Психологія", професійна кваліфікація "Практичний психолог", що підтверджується копією диплома спеціаліста НОМЕР_6 . (а.с. 157)
Згідно із сертифікатом № 4888с-16 спеціаліста, який дійсний до 28 лютого 2030 року, ОСОБА_10 28 лютого 2025 року атестувалася на визнання знань та практичних навиків в атестаційній комісії при Донецькому національному медичному університеті і наказом по Донецькому національному медичному університету від 28 лютого 2025 року № 44-інт їй присвоєно звання спеціаліста за спеціальністю "Клінічна психологія". (а.с. 158)
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтями 150, 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.
Статтями 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини", держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При визначенні розміру аліментів судом враховується, що відповідач ОСОБА_3 є особою працездатного віку, отримує заробітну плату, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітній ОСОБА_4 .
Разом з тим, заявлений позивачем розмір аліментів на утримання дитини - 1/4 частина заробітку (доходу) відповідача є безпідставним, враховуючи, що відповідач має на утриманні інших неповнолітніх дітей.
Таким чином, за наявності обставини перебування на утриманні відповідача неповнолітніх дітей: ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 включно.
На переконання суду, частка у розмірі 1/6 від усіх видів доходів відповідача буде достатньою для забезпечення потреб неповнолітньої ОСОБА_4 , відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін.
Згідно із ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав суд зазначає наступне.
Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Абзацом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Частиною 1 статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.
Частиною 1 ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Преамбулою Конвенції про права дитини визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Положенням ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року (далі - Декларація прав дитини), дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком)
Згідно із положеннями принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 01 серпня 2024 року у справі № 366/52/21).
Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Також у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти росії" Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та в постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 484/920/18 вказано, що сім`я вважається природним середовищем для розвитку дитини; виховання в сім`ї відповідає найкращим інтересам дитини і тільки коли виявиться, що сім`я є особливо непридатною або неблагонадійною, зв`язки з нею можуть бути перервані. Розлучення дітей з батьками всупереч їх волі можливо тільки за умови, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
При цьому, суд також враховує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
У рішенні "Хаддад проти Іспанії" від 18 червня 2019 року Європейський суд з прав людини зауважив, що позбавлення батьківських прав скасовує зв`язок одного з батьків з дитиною і позбавляє його всіх батьківських прав щодо неї, у тому числі права на контакт. Поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням.
Позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише у випадку, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справі № 564/2594/18-ц від 19 листопада 2019 року, у справі № 469/599/17 від 20 листопада 2019 року та у справі № 303/1556/17 від 25 листопада 2019 року.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Цивільне судочинство базується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позивач у підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач жодного з покладених законом на неї як матір обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні доньки, вже тривалий час не спілкується з нею, не цікавиться навчанням та станом здоров`я.
Проте, під час розгляду справи не знайшло підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, які б свідчили про ухилення від утримання та виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.
Матеріали справи не містять негативної характеристики, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_4 .
Крім того, виконавчим комітетом Світловодської міської ради в особі Органу опіки та піклування надано до суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно із ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 у справі № 464/2040/23).
На думку суду, наданий органом опіки та піклування висновок є достатньо вмотивованим та обґрунтованим, у зв`язку з чим суд враховує його під час ухвалення рішення по суті справи.
У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц вказано, що тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно із постановою Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.
Також, суд бере до уваги правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/2025/19, згідно з яким позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно її доньки ОСОБА_4 є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками.
Сам факт проживання матері окремо від дитини, невідвідування нею навчального закладу не є достатньою підставою для висновку про позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Крім того, окреме проживання і певні перешкоди з боку позивача щодо спілкування з дитиною у зв`язку з конфліктними відносинами між колишнім подружжям, позбавило відповідача можливості в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки, і вказаних обставин під час розгляду справи не спростовано.
Згідно із постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 554/1796/16-ц, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських прав із незалежних від неї причин.
Верховний Суд у постанові від 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23 зазначив, що суд у справах щодо дітей має на перше місце ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких передбачає необхідність знаходження балансу між усіма елементами, що мають значення для прийняття рішення.
Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання одного з батьків до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Таким чином, позивачем не доведено та не надано суду належних і допустимих доказів того, яким саме чином позбавлення матері батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини. Також, відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо дитини.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, яка не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватися та бачитися з дитиною, не втратила інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам дитини.
При визначенні якнайкращих інтересів дитини суд також враховує необхідність збереження її зв`язків із сім`єю, про що вказав у справі "Мамчур проти України" Європейський суд з прав людини. Крім цього, у рішенні по справі "Савіни проти України" Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24 червня 2020 року у справі № 344/6374/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц.
Судом у цій справі таких виняткових обставин не встановлено.
Згідно із постановою Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. 
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від: 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23), 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19).
При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та вплив, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про таке попередження відповідача, зокрема, у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно доньки є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини, а в матеріалах справи відсутні такі докази.
Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається позивач та його мати, не підтверджує факт ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, а лише свідчить про належне виконання таких обов`язків позивачем відносно дитини.
Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків матері і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.
Суд також зазначає, що сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам.
Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 зазначив, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.
Суд враховує, що неповнолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу свого віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.
Крім того, суд наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя, а в даній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне свідоме невиконання чи недобросовісність виконання відповідачем своїх обов`язків, відсутні будь-які беззаперечні докази її винної поведінки стосовно дитини.
Навпаки, відповідач активно приймає участь у судовому процесі, заявляє свої заперечення щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки, висловлює бажання бути з дитиною, що свідчить про її бажання приймати участь у вихованні та утриманні доньки.
Отже, дослідивши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вік дитини, роль матері у її вихованні та необхідність якнайкращого забезпечення інтересів дитини, зважаючи на недоведеність позивачем навмисного та систематичного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та наявності її винної поведінки, а також з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім і винятковим заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, який у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дитини, суд вважає, що зазначені у позові підстави та досліджені судом докази є недостатніми для позбавлення батьківських прав відповідача.
Враховуючи викладені обставини, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнений позивач, у розмірі, передбаченому ст. 4 Закону України "Про судовий збір".
Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1 211,20 грн., за позовну вимогу про стягнення аліментів, враховуючи, що позивач при подачі такого позову звільнений від сплати судового збору. Судовий збір у сумі 1 211,20 грн., сплачений позивачем за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, відшкодуванню не підлягає у зв`язку з відмовою у задоволенні позову в цій частині.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 164 СК України, ст. ст. 8, 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 включно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми аліментів за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відомості про сторін:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий 13 вересня 2002 року Світловодським МРВ УМВС України в Кіровоградській області, РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , паспорт серії НОМЕР_9 , виданий 08 липня 2016 року Кам`янським РС УДМС України в Черкаській області, РНОКПП НОМЕР_10 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ;
третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради, ЄДРПОУ 44956614, місцезнаходження за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, м. Світловодськ, вул. Героїв України, буд. 14.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст. 355 ЦПК України, безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Світловодського міськрайонного суду 
Кіровоградської області        Ю.І. Макарова