Справа № 527/1268/26 
провадження 2-а/527/13/26 

Р І Ш Е Н Н Я
 
іменем України

01 червня 2026 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області у складі
головуючого судді   - Олефір А.О.,
за участю секретаря 
судового засідання   - Семенової К.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, справу № 527/1268/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ: 
12 травня 2026 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови серії ЕНА №7152918 від 07 травня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 07.05.2026 року поліцейським ВП № 2 (м.Полтава) Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області Ковалем Сергієм Анатолійовичем відносно нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та накладено на нього адміністративне стягнення в сумі 340,00 грн. Згідно вказаної постанови 07.05.2026 о 11:28:33 в м. Глобине, вул. Центральна 189 водій керуючи ТЗ не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п. 8.4. ПДР – Порушення вимог заборонних знаків та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Дана постанова є незаконню та підлягає скасуванню, оскільки в ранковий час доби він рухався на автомобілі PEUGEOT 307 SW д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Центральній в м. Глобине в напрямку від відділу поліції в напрямку церкви. По ходу руху, навпроти центрального ринку, виконав маневр розвороту транспортного засобу ліворуч в дозволеному місці та припаркував автомобіль поруч з бордюром. Через деякий час до нього підійшла особа ззовні схожа на поліцейського та почала вимагати надати їй документи. На його неодноразові звернення показати службове посвідчення та службовий автомобіль, особа не реагував, у зв`язку з чим він звернувся на службу «102». При цьому він пояснював, що ПДР не порушував, оскільки фізично дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» бачити не міг, так як рухався з протилежної дорожньому знаку сторони, розвернувся в дозволеному місці та припаркував автомобіль без порушень правил ПДР.
Аналогічні обставини надавались ним та його захисником під час розгляду справи. 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд, скасувати постанову серії ЕНА № 7152918 від 07.05.2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності, передбаченої за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.
01.06.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якій останній зазначив, що позивач фактично не заперечує сам факт здійснення зупинки в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», а лише зазначає, що ніби то не мав можливості бачити вказаний дорожній знак, оскільки здійснював маневр розвороту на іншу смугу руху перед місцем його встановлення. Разом з тим, такі доводи не спростовують факту вчинення адміністративного правопорушення та не звільняють позивача від обов`язку дотримуватись ПДР України. Позивачем не надано жодного доказу на спростування обставин, викладених в оскаржуваній постанові, а також доказів відсутності факту вчинення ним адміністративного правопорушення.
Посилаючись на викладене, представник відповідача просив суд, відмовити позивачу у задоволенні позову. 
В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву у якій просив суд, проводити розгляд справи у його відсутність. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. 
Вивчивши позовну заяву, додані до неї докази, повно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, суд встановив наступне.
07 травня 2026 року поліцейським ВП № 2 (м.Полтава) Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області Ковалем Сергієм Анатолійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7152918, відповідно до якої 07.05.2026 о 11:28:33 в м. Глобине, вул. Центральна 189 водій керуючи ТЗ PEUGEOT 307 SW д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку 17.04.2026 року, чим порушив п. 8.4. ПДР – Порушення вимог заборонних знаків та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Вимогами статті 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
З положень ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Згідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана: по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а по-друге, відповідно до ст. 252 КУпАП дослідити докази, перелік яких визначений ст. 251 КУпАП, та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відтак, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17 - К/9901/32368/18).
Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з розділом 33 ПДР України знак 3.34 «Зупинка заборонена» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.
Таким чином, зупинка/стоянка транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» створює об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП.
Для вирішення питання наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд має перевірити, чи дійсно транспортний засіб знаходився в межах дії цього знаку. Матеріали фіксації повинні чітко відображати автомобіль правопорушника безпосередньо у зоні дії знаку 3.34. Якщо дорожній знак розташований на відстані до місця зупинки авто, поліцейський має довести за допомогою відеозапису (наприклад, із боді-камери чи реєстратора), що автомобіль проїхав повз цей знак і зафіксований саме в межах його дії. 
Знак 3.34 діє від місця встановлення і поширюється на рух уперед. Він не має зворотної сили для транспортних засобів, які рухалися у протилежному напрямку і розвернулися після нього (якщо на протилежній стороні немає аналогічного дублюючого знаку).
Патрульний поліцейський зобов`язаний зафіксувати на відео не просто факт стоянки авто в зоні дії знаку, а факт проїзду водія повз цей знак у зоні його видимості.
Якщо водій фізично не міг бачити дорожній знак через особливості свого маршруту (наприклад, розворот на перехресті), притягнення його до відповідальності є протиправним, оскільки ПДР вимагають від водіїв виконання лише тих вимог, про які вони були належним чином інформовані. 
Якщо траєкторія руху водія (наприклад, розворот на перехресті) унеможливлює сприйняття інформації зі знаку, притягнення до відповідальності є протиправним, оскільки водій не діяв умисно чи необережно, оскільки суб`єктивна сторона правопорушення передбачає наявність вини водія.
Суд констатує, що на відеозаписі долученому позивачем зафіксовано лише статичну стоянку автомобіля, а моменту проїзду знаку водієм повз знак немає. 
Всупереч вимогам ст. 77 КАС України відповідачем у даній справі суду не надано доказів на підтвердження викладених у постанові обставин, не надано доказів на підтвердження перебування транспортного засобу в межах дії знаку 3.34 та не надано доказів, що автомобіль проїхав повз цей знак.
У абз. 6 п. 19 постанови Верховного Суду від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17) колегія суддів вважає помилковими посилання суду апеляційної інстанції на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у оскаржуваній постанові та не підтверджується іншими доказами. 
Тобто, суд констатує, що відповідач не надав суду жодних доказів щодо обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення оскаржуваної постанови, а сам факт винесення оскаржуваної постанови не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення. 
У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, відтак, відсутні докази вчинення позивачем інкримінованих правопорушень та, відповідно, особа має вважатися невинуватою.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що відповідач не довів наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення, отже позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст.5, 6, 8, 9, 10, 14, 139, 205, 229, 241, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1  - задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕНА № 7152918 від 07.05.2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст.286 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.
Повне найменування сторін:
позивач:  ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 );
відповідач: Головне управління Національної поліції в Полтавській області (місцезнаходження: 36039, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Матвійчука Юліана, буд. 83, код ЄДРПОУ: 40108630).

Суддя           А.О. Олефір