Справа № 591/184/26
Провадження № 2/591/41/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року       м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми в складі: 
головуючого судді – Северинової А.С.,
з участю секретаря cудового засідання – Волкової Є.Р.,
представника позивача – Фідірко Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 591/184/26 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Тетяна Анатоліївна, про визнання недійсними договорів дарування, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник адвокат Фідірко Я.С., звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 05 лютого 2024 року між нею та її сином ОСОБА_2 було укладено договір дарування 35/100 часток нежитлового приміщення «А-5» від загальної площі 500,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Тетяною Бурбикою та зареєстрований у нотаріальному реєстрі за №532. Крім того, 06 серпня 2024 року між нею та її сином ОСОБА_2 було укладено договір дарування 15/100 часток нежитлового приміщення «А-5» від загальної площі 500,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Тетяною Бурбикою та зареєстрований у нотаріальному реєстрі за №3487.
Позивачка зазначає, що вона є особою похилого віку. На момент укладення договорів дарування їй було 80 років. За станом свого здоров`я вона потребувала і потребує постійного стороннього догляду (хворіє на цукровий діабет 2 типу, середнього ступеня важкості, дифузний кардіосклероз СН ІІ А постійна форма фібриляції ФК ІІІ, вторинна артеріальна гіпертензія 3 ст. 2 ст. ризик високий; дисциркуляторна енцефалопатія 2- 3 ст. змішаного ґенезу, помірні когнітивні порушення; церебральний атеросклероз; діабетична ангіоретинопатія препроліферативна форма, вікова катаракта; двобічний кокс артроз 3 ст.; виражене порушення функції статики та ходи), побутового та медичного обслуговування, оскільки не здатна до самообслуговування та є особою з інвалідністю ІІ групи. Укладаючи договори дарування, вона, як власник майна, була впевнена, що укладає договір довічного утримання, вважала, що буде проживати разом з сином, буде мати змогу отримувати від відповідача щомісячну матеріальну допомогу на своє утримання, як того вимагають умови договору довічного утримання. Тому, вона діяла під впливом помилки, оскільки на той час усвідомлювала, що укладала договори довічного утримання, за умовами яких її син ОСОБА_2 буде доглядати за нею. Відповідач запевняв її, що вона буде забезпечена належним доглядом та турботою з боку сина, як морально, так і фізично та матеріально. Проте після укладання договорів дарування допомоги від сина вона так і не отримала, а участі в управлінні та утриманні майна не приймала, що створило загрозу до безповоротної втрати майна. Також відповідач не бажає і в подальшому доглядати та надавати їй будь-яку майнову допомогу, що ставить її у скрутне матеріальне становище
Позивачка вважає, що вчинила правочин під впливом помилки, оскільки її волевиявлення було направлено на укладення не договору дарування, а договору довічного утримання, за яким право власності на нежитлові приміщення перейдуть до відповідача після її смерті за умови здійснення ним догляду, що суперечить меті договору дарування – передача власником свого майна у власність особи без отримання взаємної винагороди.
Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить:
1) визнати недійсним договір дарування 35/100 частки нежитлового приміщення, укладений 05 лютого 2024 року між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Тетяною Бурбикою та зареєстрований у нотаріальному реєстрі за №532, застосувавши наслідки недійсності правочину шляхом скасування державної реєстрації права власності на 35/100 частки нежитлового приміщення «А-5» від загальної площі 500,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , та повернути у її власність;
2) визнати недійсним договір дарування 15/100 частки нежитлового приміщення, укладений 06 серпня 2024 року між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Тетяною Бурбикою та зареєстрований у нотаріальному реєстрі за №3487, застосувавши наслідки недійсності правочину шляхом скасування державної реєстрації права власності на 15/100 частки нежитлового приміщення «А-5» від загальної площі 500,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , та повернути у її власність.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
18 лютого 2026 року відповідач подав відзив на позовну заяву, де повідомляє, що договори дарування від 05 лютого 2024 року та від 06 серпня 2024 року укладені добровільно, за вільним волевиявленням його матері, яка на момент їх посвідчення була повністю дієздатною, але її дуже хвилювало питання щодо стороннього догляду за її станом здоров`я. Дійсно, між ним та матір`ю існувала усна домовленість про надання допомоги та піклування в міру його можливостей. Зазначає, що ніколи не заперечував і не заперечує свого обов`язку як сина підтримувати матір. Однак, така домовленість не була частиною змісту договорів дарування і не створювала юридичних зобов`язань. На сьогодні він об`єктивно не має можливості здійснювати постійний фізичний догляд та побутове обслуговування матері через: стан власного здоров`я, зайнятість, сімейні обставини та постійні відрядження. Це не є умисним ухиленням від обов`язків, а реальним фактом неможливості повноцінного догляду. ОСОБА_1 не позбавлена можливості отримувати державну допомогу, соціальні послуги, допомогу від інших родичів, зокрема від другого сина чи сторонніх осіб (медичних працівників). Відсутність повноцінного догляду з його боку не є підставою для визнання договорів дарування недійсними. 
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Фідірко Я.С. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 у відзиві просить розглянути справу без його участі. Третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Т.А. про причини неявки суду не повідомила.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 05 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т.А. та зареєстрований у реєстрі за № 532, відповідно до умов якого позивачка безоплатно передала 35/100 часток нежитлового приміщення у приватну особисту власність відповідачу, а відповідач безоплатно прийняв у приватну особисту власність, як дарунок 35/100 часток нежитлового приміщення «А-5» від загальної площі 500,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8, 9). 
06 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т.А. та зареєстрований у реєстрі за № 3487, відповідно до умов якого позивачка безоплатно передала 15/100 частки нежитлового приміщення у приватну особисту власність відповідачу, а відповідач безоплатно прийняв у приватну особисту власність, як дарунок 15/100 часток нежитлового приміщення «А-5» від загальної площі 500,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-5,6).
Відповідно до витягу № 580 із протоколу засідання ЛКК № 43 КНП «ЦПМСД № 2» СМР від 28 лютого 2025 року позивачка є інвалідом ІІ групи б/т та вона за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду, побутового та медичного обслуговування та нездатна до самообслуговування (а.с.10, 11).
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Як вбачається з преамбули та пункту 1 оспорюваних договорів дарування, сторони були попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу цього договору та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, володіючи обсягом цивільної дієздатності та правоздатності, підтверджуючи дійсність намірів створити для себе юридичні наслідки, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства (з урахуванням ст. 6 Цивільного кодексу України), що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), уклали ці договори дарування часток нежитлового приміщення (а.с. 4-5, 7-8).
Як зазначено в оспорюваних договорах, договори підписані у присутності приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики Т.А. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність  ОСОБА_1 відчужуваної частки нежитлового приміщення перевірено.
Крім того, судом встановлено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме: арешт нерухомого майна, частки у спільній частковій власності 15/100 та 35/100 щодо ОСОБА_2 на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2025 року у справі № 591/12495/25. Орган державної влади, в інтересах якої встановлено обтяження: Головне управління Національної поліції в Сумській області (а.с. 60-84).
Як вбачається з ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2025 року у справі № 591/12495/25, арешт накладено на майно, що перебуває у власності підозрюваного, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом заборони його відчуження та розпорядження (а.с. 99-100).
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Відповідно до статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Аналіз статті 13, 15, 16, 203, 215 ЦК України дозволяє зробити висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.
На підставі наведених норм права та встановлених фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено належними і допустимими доказами обставин недійсності оспорюваних договорів, а обставини, на які вона посилається як на підставу заявлених вимог, такими не являються. Зокрема, сам по собі факт похилого віку позивачки та наявності в неї захворювання не свідчать про укладення договору дарування під впливом помилки.
Також судом надано оцінку обставинам того, що позивачка протягом півтора року не зверталась до суду з позовом щодо визнання недійсними договорів дарування. Натомість позов подано до суду 09 січня 2026 року, тобто через півтори місяці після накладення слідчим суддею арешту на спірне нерухоме майно в рамках досудового розслідування кримінального провадження.
Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.
Отже, судовому захисту підлягають лише порушені права, яких у даному випадку, судом не встановлено.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю.
Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Керуючись ст.ст. 11-13, 15-16, 76-82, 89, 263-265, ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Тетяна Анатоліївна, про визнання недійсними договорів дарування.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач:  ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП  НОМЕР_1 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Тетяна Анатоліївна, місцезнаходження: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, буд. 25/1, прим. 3.
Повне судове рішення складено 29 травня 2026 року.

Суддя А.С. Северинова