П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/23688/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос Оксана Валентинівна 
Суддя-доповідач - Капустинський М.М. 
30 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Шидловського В.Б.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, відмовити, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.09.2025 №100/нагд "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 завдану немайнову (моральну) шкоду у розмірі 2 000 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2025 №100/нагд позивачу було оголошено догану. Вказав, що обставини вказані у наказі не відповідають дійсності, оскільки доповідь на несвоєчасність подання якої вказує відповідач, була надана 31 серпня 2025 року, а 02 вересня 2025 року за вих. №1822/7801 була надана за формою "доповідь про випадки відмови представників Державного бюро розслідувань у внесенні відомостей про скоєне кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 02.09.2025". У супровідному листі від 02.09.2025 допущена описка та помилково вказано про надсилання доповіді про вжиті заходи правового реагування у військовій частині стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки вчинення кримінальних правопорушень. Допущена описка у супровідному листі до вказаної доповіді, надісланому до військової частини НОМЕР_1 02.09.2025 за вих. №1822/7801, жодним чином не впливає на зміст наданої інформації, оскільки розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2025 №2384/3660 визначено надання саме інформації за визначеною формою, а не супровідних листів, яка і була надана відповідачу 31.08.2025 за вих. №1822/7756, тобто у визначені строки. Позивачу не відомо жодного документу, відповідно до якого змінилось організаційно-штатне підпорядкування військової частини НОМЕР_2 з військової частини НОМЕР_3 на військову частину НОМЕР_1 , відповідно і відповідно до чого змінилась у позивача юридична служба вищого рівня.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 травня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Вказує, що судом І інстанції не враховано, що в основу оскаржуваного наказу першою підставою для «оголошення» Позивачу дисциплінарного стягнення в наказі зазначено «надання доповіді про вжитті заходи правового реагування у військовій частині стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення за визначеною формою, яка має надаватись щомісячно до 10.00 останнього числа місяця, була надіслана за вих. №1822/7801 з порушенням встановлених строків, а саме 02.09.2025». Зазначене не відповідає дійсності, вказана доповідь була надана 31 серпня 2025 року за вих. №1822/7756, а 02 вересня 2025 року за вих. №1822/7801 була надана «доповідь про випадки відмови представників Державного бюро розслідувань у внесенні відомостей про скоєне кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 02.09.2025», що було встановлено судом І інстанції. Таким чином, несвоєчасне направлення Позивачем доповіді про випадки відмови представників Державного бюро розслідувань у внесенні відомостей про скоєне кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 31.08.2025, спростовано матеріалами справи, а тому оскаржуваний наказ був прийнятий відповідачем необґрунтовано, нерозсудливо та свавільно. 
Вказує, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом І інстанції було самостійно змінено підставу для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності – несвоєчасне подання доповіді 31.08.2025, аніж визначено оскаржуваним наказом. 30.Тобто, суд І інстанції, визначаючи самостійно підставу для притягнення Позивача Відповідачем до дисциплінарної відповідальності – за несвоєчасне подання доповіді 31.08.2025 – суд вийшов за межі своїх повноважень, фактично підмінивши собою орган обвинувачення, що не відповідає практиці Європейського суду з прав людини, оскільки притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності підпадає під статтю 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
19.06.2026 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У поданому відзиві представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №240/23688/25 без задоволення, а судове рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 травня 2026 року у справі №240/23688/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу – без змін.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на особливий період з 28 лютого 2022 року та з 04 березня 2023 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .
З 16 березня 2025 року позивач є тимчасово виконуючим обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи - начальника юридичної служби, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16.03.2025 №75.
Згідно розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2025 №2384/3660, з метою належного та своєчасного виконання розпоряджень оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", командиру військової частини НОМЕР_2 наказано надсилати на його ім`я , зокрема, щомісячно (до 10.00 год. останнього числа місяця) доповідь про вжиті заходи правового реагування у військовій частині стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки вчинення кримінальних правопорушень за визначеною формою наростаючим підсумком.
Контроль за виконанням розпорядження покладено на помічника командира - начальника юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 .
Відповідальною особою у військовій частині НОМЕР_2 за надання відповідних донесень та доповідей було визначено позивача ОСОБА_1 , що позивачем не заперечується.
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 03.09.2025 №100/нагд за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, яка зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо виконання службових обов`язків, що визначають обсяг завдань, доручених за посадою, тимчасово виконуючому обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи - начальника юридичної служби майору юстиції ОСОБА_1 оголошено догану.
Позивач вважає вказаний наказ протиправним, а свої права порушеними, тому звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача, відтак і відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.
Згідно ст. 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до вимог статей 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
Згідно з статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, як, зокрема, б)догана; в) сувора догана.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту. Так, згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтями 84, 85 цього ж Статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно з ст. 86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Водночас, ст. 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Зміст наведених вище вимог законодавства, свідчать про те, що при вирішенні питання про наявність у діях військовослужбовця складу дисциплінарного проступку відповідальними особами повинні бути встановлені обставини щодо порушення обов`язків, які передбачені в тому числі статутами ЗСУ, інших нормативно-правових актів, або випливають зі службових обов`язків, наказів командирів, тощо.
Тобто, приписи Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачають, що для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований факт порушення та вина такого військовослужбовця у вчиненому порушенні, її ступінь.
Колегія суддів враховує, що проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Так, як встановлено з матеріалів справи, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
Підставою для оголошення позивачу догани стали викладені у спірному наказі обставини щодо неподання військовою частиною НОМЕР_2 встановленим порядком та у визначені строки щомісячно (до 10.00 год. останнього числа місяця) доповідь про вжиті заходи правового реагування у військовій частині стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки вчинення кримінальних правопорушень за визначеною формою, наростаючим підсумком, тобто, невиконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2025 №2384/3660.
Так, у наказі зазначено, що розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2025 №2384/4458 було визначено командиру військової частини НОМЕР_2 вжити дієвих заходів щодо виконання розпорядження від 28.07.2025 №2384/3660 про надання донесень та доповідей правового напрямку, а також дотримання помічником командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи - начальником юридичної служби вимог статті 99 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо керівництва з питань організації правової роботи вказівками юридичної служби вищого рівня.
У відповідь на зазначене, тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_2 (вих. №1822/7771 від 01.09.2025) було повідомлено, що відповідальною особою у військовій частині НОМЕР_2 за надання відповідних донесень було визначено тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи- начальника юридичної служби майора юстиції ОСОБА_1 , а також зазначено, що в подальшому відповідні донесення, визначені розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2025 №2384/3660, будуть надаватись у встановленому порядку.
Однак, всупереч визначеним вимогам, командуванням військової частини НОМЕР_1 надання донесень у встановленому порядку та у визначені строки, продовжують систематично ігноруватись.
Так, доповідь військової частини НОМЕР_2 про вжиті заходи правового реагування у військовій частині стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки вчинення кримінальних правопорушень за визначеною формою, що має надаватись щомісячно до 10.00 години останнього числа місяця була надіслана за вих. №1822/7801 з порушенням встановлених строків, а саме о 11.32 02.09.2025.
Вищезазначені порушення стали можливими внаслідок неналежного виконання посадових обов`язків тимчасово виконуючим обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи - начальника юридичної служби майором юстиції ОСОБА_1 , який своїми діями порушив вимоги статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548- XIV щодо обов`язку кожного військовослужбовця виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, а також вимог статті 99 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої помічник командира бригади з правової роботи з питань організації правової роботи керується вказівками юридичної служби вищого рівня.
Обґрунтовуючи протиправність спірного наказу, позивач вказав, що обставини вказані у наказі не відповідають дійсності, оскільки доповідь на несвоєчасність подання якої вказує відповідач, була надана 31 серпня 2025 року , а 02 вересня 2025 року за вих. №1822/7801 була надана за формою "доповідь про випадки відмови представників Державного бюро розслідувань у внесенні відомостей про скоєне кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 02.09.2025". У супровідному листі від 02.09.2025 допущена описка та помилково вказано про надсилання доповіді про вжиті заходи правового реагування у військовій частині стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки вчинення кримінальних правопорушень.
Колегія суддів вважає помилковими такі доводи апелянта, з огляду на таке.
Спірним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за несвоєчасне подання доповіді про вжиті заходи правового реагування у військовій частині стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки вчинення кримінальних правопорушень за визначеною формою, що має надаватись щомісячно до 10.00 години останнього числа місяця.
Так, відповідно до розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2025 №2384/3660, з метою належного та своєчасного виконання розпоряджень оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 01.07.2024 №9/Д/2/5563дск, від 09.08.2024 №ОТУ "Д'7608, від 29.03.2025 №ОТУ "Д"/992, від 07.05.2025 №ОТУ "Д"/1646, командиру військової частини НОМЕР_2 було визначено завдання щодо надання у визначений строк відповідних донесень, а саме:
щомісячно (до 10.00 год. останнього числа місяця) доповідь про вжиті заходи правового реагування у військовій частині стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки вчинення кримінальних правопорушень за визначеною формою, наростаючим підсумком.
Отже, доповідь про вжиті заходи правового реагування у військовій частині стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки вчинення кримінальних правопорушень за визначеною формою повинна подаватися до 10:00 останнього числа місяця.
Згідно розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2025 №2384/3660 було визначено позивачу надавати щомісячно (до 10.00 год. останнього числа місяця) доповідь про вжиті заходи правового реагування у військовій частині стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки вчинення кримінальних правопорушень за визначеною формою наростаючим підсумком.
До вказаного розпорядження додавався зразок звіту під назвою "Звіт про кримінальні правопорушення за військову частину НОМЕР_5 станом на 23.07.2025", що не створює ніяких протиріч та порушень чинного законодавства України.
На виконання вказаного розпорядження військовою частиною НОМЕР_2 , а саме - позивачем, що підтверджує сам позивач в пункті 1.5. позову, командиру військової частини НОМЕР_1 було подано доповідь про вжиті заходи правового реагування у військовій частині НОМЕР_2 стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення станом на 31.08.2025. Однак, така була подана 31.08.2025 о 18.31 год. за вихідним №1822/7756.
Отже, вказана доповідь (звіт) була подана з порушенням часового показника, який визначений розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2025 №2384/3660, яким було визначено позивачу надавати вказаний звіт щомісячно до 10.00 год. останнього числа кожного місяця.
При цьому, як зазначив відповідач, даний часовий показник вказаний з метою своєчасного відпрацювання вказаних звітів військових частин, які перебувають в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 , у військовій частині НОМЕР_1 та подання вказаного звіту до вищестоящого органу військового управління.
Таким чином, строк подання доповіді про вжиті заходи правового реагування у військовій частині НОМЕР_2 стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення позивач порушив, чим не виконано вимоги розпорядження військової частини НОМЕР_1 .
Надаючи оцінку поданій доповіді 02.09.2025, то колегія суддів зазначає наступне.
У супровідному листі військової частини НОМЕР_2 надісланому командиру військової частини НОМЕР_1 вказано, що надсилається доповідь про вжиті заходи реагування у військовій частині НОМЕР_2 стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення станом на 02.09.2025.
Водночас, до супровідного листа долучено доповідь військової частини НОМЕР_2 про випадки відмови представників Державного бюро розслідувань у внесенні відомостей про скоєне кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 02.09.2025.
Згідно розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2025 вказана доповідь "Про випадки відмови представників Державного бюро розслідувань у внесенні відомостей про скоєне кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань" повинна подаватися щовівторка до 12.00.
Оскільки 02.09.2025 це був вівторок, позивач подав таку доповідь о 11.32, тобто своєчасно.
Колегія суддів зазначає, що допущення у супровідному листі помилки не спростовує факту подання 02.09.2025 о 11:32 саме доповіді "Про випадки відмови представників Державного бюро розслідувань у внесенні відомостей про скоєне кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань " а не доповіді "Про вжиті заходи правового реагування у військовій частині НОМЕР_2 стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення".
Апеляційний суд звертає увагу, що неподання доповіді "Про випадки відмови представників Державного бюро розслідувань у внесенні відомостей про скоєне кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань " не було підставою для прийняття спірного наказу.
Відповідно до спірного наказу підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є несвоєчасне подання доповіді про вжиті заходи правового реагування у військовій частині НОМЕР_2 стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.
Однак, як вже встановлено судом та підтверджується матеріалами справи , така доповідь позивачем була подана із значним запізненням 31.08.2025 о 18:31, тоді як необхідно було до 10:00, що підтверджує обізнаність позивача про зміст такого розпорядження.
При цьому, допущення у супровідному листі від 02.09.2025 помилки у назві поданої доповіді та своєчасне подання доповіді "Про випадки відмови представників Державного бюро розслідувань у внесенні відомостей про скоєне кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань" не спростовує факту порушення позивачем строку на подання доповіді про вжиті заходи правового реагування у військовій частині НОМЕР_2 стосовно військовослужбовців, в діях яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення 31.08.2025.
Також, суд зазначає, що як вказано у спірному наказі при обранні виду дисциплінарного стягнення було враховано, що позивач проявляє себе як недисциплінований, безініціативний військовослужбовець, не здатний бути ввічливим і додержуватися військового етикету.
Приписи статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначають, що командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення, якщо вину військовослужбовця повністю доведено.
Водночас, апелянт не наводить жодних причин несвоєчасності подання доповіді 31.08.2025 року. Також позивач не вказує на допущення відповідачем процедурних порушень відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу та порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, тому таким діям суд не надає оцінку.
Колегія суддів констатує, що до розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2025 додавався зразок звіту під назвою "звіт про кримінальні правопорушення за військову частину НОМЕР_5 станом на 23.07.2025", що не створює ніяких протиріч та порушень чинного законодавства України на які вказує позивач.
Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України встановлені загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
За приписами статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Апеляційний суд зазначає, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
В ході розгляду справи знайшли своє підтвердження викладені у спірному наказі висновки про неналежне виконання своїх посадових обов`язків та порушення позивачем статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, яка зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо виконання службових обов`язків.
Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40 (далі - Інструкція №40), встановлено загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі в органах військового управління, штабах угруповань військ (сил), військових частинах (установах) Збройних Сил України (далі - військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням.
Відповідно до пункту 2.8.1.8 Інструкції №40, констатуюча частина наказу має бути короткою (лаконічною). У ній має бути зазначено підставу, обґрунтування або мету видання наказу (директиви, розпорядження). У констатуючій частині наказів про притягнення до дисциплінарної (матеріальної) відповідальності необхідно зазначати конкретних посадових осіб з повним найменуванням їх штатних посад та військових звань, які винні в тому чи іншому порушенні, а також ступінь їх вини.
З аналізу вищенаведеної правової норми вбачається, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Статями 83, 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені згаданим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Ці положення Дисциплінарного статуту кореспондуються з Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 а саме: службове розслідування може призначатися у певних випадках.
Вищенаведені правові норми встановлюють можливість, а не обов`язковість проведення службового розслідування для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Колегія судді наголошує, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
При цьому, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення, у тому числі, дисциплінарне стягнення може бути оголошено усно.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2021 року у справі №1.380.2019.000616.
Колегія суддів зазначає, що наказ містить посилання на обставини, виявлені в ході проведення службової перевірки та підстави прийняття рішення про притягнення позивача до відповідальності з посиланням на норми Закону, отже у суду відсутні підстави вважати такий наказ протиправним та прийнятим з порушенням вимог норм чинного законодавства України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що є безпідставним вимоги стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 завдану немайнову (моральну) шкоду у розмірі 2 000 грн.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 травня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Сапальова Т.В.