Справа № 133/96/26
Провадження № 22-ц/801/1326/2026
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року	Справа № 133/96/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,
з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Присяжного О. І. в залі суду в місті Козятин, Вінницька область, 
у цивільній справі № 133/96/26 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Козятинської дільниці Хмільницького УЕГГ Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», третя особа Козятинська міська рада Вінницької області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, 

встановив:
Короткий зміст вимог 
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Козятинської дільниці Хмільницького УЕГГ Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», третя особа Козятинська міська рада Вінницької області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позов мотивовано тим, що 10 квітня 2025 року працівниками Козятинської дільниці Хмільницького УЕГГ Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за відсутності позивачки було здійснено механічне від`єднання належного їй житлового будинку від системи газопостачання. На переконання позивачки, відключення проведено без належних правових підстав, зокрема без відповідного рішення суду, без дозволу виконавчого комітету органу місцевого самоврядування, без належного попередження власника житла та без складання акту про його відсутність. При цьому, як зазначає позивачка, працівникам відповідача було відомо, що у будинку проживають четверо осіб, серед яких малолітня дитина, однак це не було враховано під час припинення газопостачання.
Позивачка вказує, що відповідач обґрунтовував свої дії наявністю заборгованості за послуги з розподілу природного газу. Водночас вона зазначає, що раніше відповідач двічі звертався до суду із заявами про видачу судових наказів щодо стягнення такої заборгованості, однак видані судові накази були скасовані ухвалами Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.
Позивачка є співвласницею житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вона вважає дії відповідача щодо припинення газопостачання незаконними та такими, що порушують її права.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначає, що не визнає наявності у неї будь-якої заборгованості за послуги з розподілу природного газу та вважає вимоги відповідача про її сплату безпідставними. Також вона стверджує, що особисто не укладала з відповідачем договору про розподіл природного газу, а тому відсутні правові підстави для виникнення відповідних договірних зобов`язань.
На думку позивачки, договір про розподіл природного газу не може вважатися укладеним за відсутності погодження сторонами всіх його істотних умов та належного підписання. Вона зазначає, що не отримувала від відповідача пропозицій щодо укладення такого договору, а також вважає, що типовий договір розподілу природного газу, затверджений НКРЕКП, порушує її конституційні права.
Крім того, позивачка вказує на відсутність у відповідача належних документів, які б підтверджували право на використання газорозподільних мереж та законність їх комерційної експлуатації, а також документів щодо передачі такого майна, його балансової вартості та компенсації співвласникам.
Посилаючись на наведені обставини, позивачка просила суд: визнати незаконними дії ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Козятинської дільниці Хмільницького УЕГГ Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» щодо відключення належного їй житлового будинку від газопостачання та зобов`язати відповідача за власний рахунок відновити газопостачання; постановити окрему ухвалу та повідомити ВП № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про можливе вчинення посадовою особою відповідача кримінального правопорушення для вирішення питання про внесення відповідних відомостей до ЄРДР; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 120 000 грн та стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2026 року в задоволені позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини між сторонами у сфері розподілу природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексом газорозподільних систем та Типовим договором розподілу природного газу.
Суд зазначив, що договір розподілу природного газу є публічним договором та договором приєднання. Для його укладення не вимагається обов`язкового підписання сторонами письмового примірника, а фактом приєднання споживача до його умов є, зокрема, документально підтверджене споживання природного газу. Оскільки позивачка користувалася природним газом у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що вона приєдналася до умов Типового договору розподілу природного газу та набула статусу споживача відповідних послуг.
Відхиляючи доводи позивачки про відсутність укладеного договору, суд послався на положення цивільного законодавства, спеціального законодавства у сфері газопостачання та правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких фактичне користування житлово-комунальними послугами породжує обов`язок їх оплати незалежно від наявності підписаного письмового договору.
Суд встановив, що у позивачки існувала заборгованість за послуги розподілу природного газу. Відповідно до Кодексу газорозподільних систем та Типового договору оператор газорозподільної мережі має право припинити або обмежити газопостачання у разі несвоєчасної чи неповної оплати послуг. З огляду на це суд дійшов висновку, що направлення відповідачем повідомлень про заборгованість та подальше припинення розподілу природного газу були здійснені в межах наданих законом повноважень.
Також суд не погодився з доводами позивачки щодо дії під час воєнного стану заборони на припинення газопостачання. Суд зазначив, що положення Закону України № 2479-ІХ поширюються лише на окремі види заборгованості побутових споживачів, які підлягають врегулюванню відповідно до Закону № 1639-ІХ та обліковувалися станом на 31 грудня 2020 року. На спірні правовідносини та діяльність оператора газорозподільної мережі такі обмеження не поширюються.
Розглядаючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд зазначив, що її задоволення можливе лише за умови доведення протиправності поведінки відповідача, наявності шкоди та причинного зв`язку між ними. Оскільки суд не встановив порушення прав позивачки та неправомірності дій відповідача, а також відсутні належні докази завдання моральної шкоди і вини відповідача, підстав для її стягнення не вбачається.
Оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства та умов Типового договору розподілу природного газу, а тому підстав для визнання його дій незаконними, зобов`язання відновити газопостачання, постановлення окремої ухвали та стягнення моральної шкоди не встановлено. У зв`язку з цим у задоволенні позову відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У квітні 2026 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий – суддя Войтко Ю. Б., судді: Стадник І. М., Матківська М. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду на 09 червня 2026 року о 11:20 год. з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважаючи, що суд неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права.
Скаржник зазначає, що відключення належного їй житлового будинку від газопостачання було здійснено відповідачем без належних правових підстав, зокрема без відповідного рішення суду та без необхідних дозвільних документів органу місцевого самоврядування. На її переконання, такі дії суперечать вимогам законодавства у сфері місцевого самоврядування та благоустрою населених пунктів, а також порушують гарантовані Конституцією України права на недоторканність власності та належні умови проживання. Апелянт вважає дії відповідача такими, що створили загрозу нормальним умовам проживання її сім`ї, у тому числі малолітньої дитини.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки рішенню виконавчого комітету Козятинської міської ради від 26 вересня 2014 року № 281, а також наданим нею відповідям органів місцевого самоврядування, з яких, на її думку, вбачається відсутність у відповідача необхідних дозвільних документів для здійснення робіт, пов`язаних із припиненням газопостачання.
Крім того, скаржник вважає, що суд безпідставно не врахував відповідь Козятинської міської ради від 12 вересня 2025 року № 1861/25, у якій зазначено про відсутність документів щодо передачі газорозподільних мереж територіальної громади третім особам. У зв`язку з цим апелянт стверджує, що відповідач не довів наявності правових підстав для користування зазначеними мережами та вчинення дій щодо припинення газопостачання її житлового будинку.
Також апелянт наполягає на тому, що між сторонами відсутній належним чином укладений договір про розподіл природного газу, а відповідач не надав доказів наявності у нього права розпоряджатися газорозподільними мережами, які, на переконання скаржника, є комунальною власністю територіальної громади.
На думку апелянта, наведені обставини свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне дослідження доказів та помилковість висновків щодо правомірності дій відповідача, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Від представника відповідача надійшов до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Від  ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в яких просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Позиція учасників справи у судовому засіданні
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підтримала доводи відзиву на апеляційну скаргу.
Представник третьої особи Козятинська міська рада Вінницької області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
Колегія суддів враховує, що учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає її розгляду. З огляду на відсутність об`єктивних перешкод для апеляційного розгляду, а також з метою дотримання розумних строків судового провадження, підстав для відкладення розгляду справи колегія суддів не вбачає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що ОСОБА_1 є співвласницею житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
ТОВ «Газорозподільні мережі України» є оператором газорозподільної системи, який здійснює діяльність з розподілу природного газу споживачам на території Вінницької області, а також на території м. Гайворон Кіровоградської області на підставі ліцензії, виданої постановою НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839, із змінами, внесеними, зокрема, постановою НКРЕКП від 29 вересня 2023 року № 1769.
Послуги з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 надаються Вінницькою філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» споживачці ОСОБА_1 , на ім`я якої відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно з наданими відповідачем документами, за вказаним об`єктом обліковувалася заборгованість за послуги з розподілу природного газу, а нарахована вартість послуг становила 5047,46 грн.
Матеріали справи містять повідомлення від 14 березня 2025 року про наявність заборгованості та можливе припинення розподілу природного газу. Вказане повідомлення було вручено споживачці 19 березня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Із змісту повідомлення вбачається, що Оператор ГРМ повідомив споживачку про наявність станом на 14 березня 2025 року заборгованості за послуги з розподілу природного газу та про можливість припинення розподілу природного газу відповідно до положень глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем.
20 березня 2025 року представниками Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» було складено акт про відмову у доступі споживачем для припинення газопостачання, відповідно до якого представники оператора газорозподільної системи не були допущені на об`єкт споживача для проведення робіт, пов`язаних із припиненням газопостачання.
Як убачається з акта № 193 про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) від 10 квітня 2025 року, Вінницькою філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Козятинської дільниці Хмільницького УЕГГ припинено газопостачання за об`єктом споживача у зв`язку з наявністю заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_2 .
10 квітня 2025 року представниками Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за участю представника органу місцевого самоврядування було здійснено припинення розподілу природного газу на об`єкті споживачки шляхом механічного від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи, про що складено акт про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) № 193 та акт про відмову у доступі № 2.
Також матеріали справи містять дозвіл Управління житлово-комунального господарства Козятинської міської ради Вінницької області від 04 квітня 2025 року № 23 на виконання робіт на об`єкті благоустрою за адресою: вул. Данила Нечая, біля будинку № 10 у м. Козятин. Строк дії зазначеного дозволу визначено з 04 квітня 2025 року по 04 травня 2025 року.
Рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради від 26 вересня 2014 року № 281 внесено зміни до рішення виконавчого комітету від 26 вересня 2014 року № 281 «Про розширення переліку адміністративних послуг, які надаються через Центр надання адміністративних послуг та затвердження графіку прийому громадян працівниками відповідних відділів та управлінь» та затверджено додаток № 1 до зазначеного рішення у новій редакції (а.с. 47).
Також матеріали справи містять відповідь Козятинської міської ради від 12 травня 2025 року № 385/5 (а.с. 49), надану на звернення позивачки щодо видачі дозволів на порушення об`єктів благоустрою. Із зазначеної відповіді вбачається, що протягом квітня 2025 року до Управління житлово-комунального господарства Козятинської міської ради надійшло 33 заяви від Козятинської дільниці Хмільницького УЕГГ Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Руденко О.А. про надання дозволів на проведення земляних робіт з метою механічного від`єднання газової труби у зв`язку з наявністю заборгованості та відсутністю договору розподілу природного газу.
У відповіді зазначено, що за результатами розгляду поданих заяв Управлінням житлово-комунального господарства були видані дозволи на проведення земляних робіт №№ 19-26 від 04 квітня 2025 року, №№ 27-35 від 08 квітня 2025 року, № 36 від 09 квітня 2025 року, №№ 37-45 від 10 квітня 2025 року та №№ 46-50 від 11 квітня 2025 року. Згідно зі змістом відповіді Козятинської міської ради від 12 травня 2025 року № 385/5, Управління житлово-комунального господарства надавало роз`яснення громадянам щодо правомірності проведення земляних робіт газопостачальним підприємством на території Козятинської міської територіальної громади, у тому числі робіт, пов`язаних із відключенням окремих споживачів від газопостачання. Також зазначено, що Управління житлово-комунального господарства не є ініціатором та не приймає рішень щодо припинення газопостачання споживачам, а відповідні рішення приймаються газопостачальною організацією в межах її компетенції.
Крім того, у листі зазначено, що у разі необхідності проведення робіт, пов`язаних із розриттям території громади, підприємство подає до Управління житлово-комунального господарства пакет документів для отримання дозволу на проведення земляних робіт, зокрема схему розриття, гарантійний лист щодо відновлення благоустрою та інші необхідні документи. Також у відповіді Козятинської міської ради від 12 травня 2025 року № 385/5 вказано, що надання Управлінням житлово-комунального господарства дозволу (ордера) на виконання земляних робіт пов`язане із забезпеченням збереження та подальшого відновлення елементів благоустрою територіальної громади.
Також матеріали справи містять відповідь Козятинської міської ради від 12 вересня 2025 року № 1861/25 (а.с. 50), надану на запит позивачки. Зі змісту зазначеної відповіді вбачається, що у Козятинській міській раді відсутня документація щодо передачі третім особам об`єктів комунальної власності, а саме газотранспортних мереж, до яких приєднані житлові будинки, розташовані за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 . У вказаній відповіді також зазначено, що запитувана документація щодо передачі зазначених газотранспортних мереж третім особам у Козятинській міській раді відсутня.

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спір між сторонами виник з приводу правомірності припинення відповідачем розподілу природного газу до житлового будинку позивачки, законності дій щодо відключення будинку від газопостачання та наявності підстав для відшкодування моральної шкоди.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що відповідач без належних правових підстав та за відсутності відповідних дозвільних документів припинив газопостачання її житлового будинку, чим порушив її права як споживача, у зв`язку з чим просила визнати дії відповідача незаконними, зобов`язати відновити газопостачання та стягнути моральну шкоду.
Надаючи оцінку доводам позивачки про відсутність між сторонами договірних відносин, незаконність нарахування плати за послуги з розподілу природного газу та відсутність у відповідача права на припинення газопостачання, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови такого договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.
Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму їх використання.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між споживачем та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, умови якого є однаковими для всіх побутових споживачів України.
Згідно пункту 1 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем суб`єкти ринку природного газу, у тому числі споживачі, які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільної системи, мають право на отримання природного газу за умови дотримання вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.
Пунктом 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення ним будь-яких дій, які засвідчують бажання укласти такий договір, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Згідно з пунктом 1.1 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, цей договір є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, а також порядок розподілу природного газу до об`єкта споживача.
Відповідно до пункту 2.1 зазначеного договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти таку послугу та оплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені договором.
Пунктом 2.2 Типового договору визначено, що обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність об`єкта, підключеного у встановленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ.
Судом установлено, що позивачка є співвласницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який підключений до газорозподільної системи. 
Послуги з розподілу природного газу за вказаною адресою надавалися Вінницькою філією ТОВ «Газорозподільні мережі України», на ім`я позивачки відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт приєднання позивачки до умов Типового договору розподілу природного газу та фактичне отримання нею послуг з розподілу природного газу.
Доводи позивачки про відсутність укладеного між сторонами письмового договору обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки чинне законодавство не пов`язує виникнення прав та обов`язків сторін виключно з підписанням окремого письмового договору.
Відповідно до статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа вчинила дії, які свідчать про прийняття пропозиції укласти договір, така дія є прийняттям пропозиції (акцептом).
Сам факт користування природним газом через підключений до газорозподільної системи об`єкт та отримання послуг з його розподілу свідчить про виникнення між сторонами договірних правовідносин.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 212/4917/15-ц та постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, відповідно до яких відсутність письмово оформленого договору сама по собі не звільняє споживача від обов`язку оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично ними користувався.
З матеріалів справи вбачається, що за особовим рахунком позивачки обліковувалася заборгованість за послуги з розподілу природного газу в розмірі 5047,46 грн.
При цьому ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду позивачкою не надано доказів сплати зазначеної заборгованості, помилковості її нарахування чи неправильності проведеного відповідачем розрахунку.
Більше того, зміст позовної заяви та апеляційної скарги свідчить, що позивачка фактично не оспорює сам розрахунок заборгованості, а заперечує обов`язок її сплати, посилаючись на відсутність письмового договору та відсутність, на її думку, у відповідача відповідних повноважень.
Такі доводи не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Всупереч наведеним вимогам процесуального закону позивачкою не надано доказів того, що договірні правовідносини між сторонами були припинені у встановленому законом порядку, що об`єкт був відключений від газорозподільної системи до виникнення спірних правовідносин або що вона зверталася до оператора ГРМ із заявою про припинення розподілу природного газу.
Також відсутні докази того, що послуги з розподілу природного газу за спірний період їй фактично не надавалися.
Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність припинення газопостачання, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ має право в установленому законодавством порядку припинити або обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача у разі несвоєчасної та/або неповної оплати послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу.
Згідно з пунктом 9.1 Типового договору розподілу природного газу оператор ГРМ має право припинити або обмежити розподіл природного газу споживачу у випадках та порядку, передбачених Кодексом газорозподільних систем, зокрема у разі несвоєчасної або неповної оплати послуг.
Судом установлено, що відповідач повідомив позивачку про наявність заборгованості та можливе припинення газопостачання повідомленням від 14 березня 2025 року, яке було отримано нею 19 березня 2025 року.
20 березня 2025 року представниками відповідача було складено акт про відмову у доступі споживачем для припинення газопостачання.
10 квітня 2025 року представниками Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за участю представника органу місцевого самоврядування здійснено механічне від`єднання газових мереж споживачки від газорозподільної системи, про що складено акт № 193 про припинення (обмеження) газопостачання.
Отже, дії відповідача щодо припинення розподілу природного газу були здійснені за наявності передбачених законом підстав та відповідно до порядку, встановленого Кодексом газорозподільних систем.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання дій відповідача незаконними.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини такої особи.
Для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди необхідною є сукупність таких умов: протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а також вина заподіювача шкоди.
Оскільки під час апеляційного перегляду справи не встановлено неправомірності дій відповідача, відсутня одна з обов`язкових умов цивільно-правової відповідальності. Крім того, позивачкою не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральних страждань саме внаслідок неправомірних дій відповідача.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, належним чином оцінив наявні у справі докази відповідно до вимог статей 76–81, 89 ЦПК України, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки рішенню виконавчого комітету Козятинської міської ради від 26 вересня 2014 року № 281, а також відповідям Козятинської міської ради від 12 травня 2025 року № 385/5 та від 12 вересня 2025 року № 1861/25, оскільки такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту зазначених документів та не спростовують встановлених судом обставин справи.
Так, матеріали справи дійсно містять відповідь Козятинської міської ради від 12 травня 2025 року № 385/5 (а.с. 49), надану на звернення позивачки щодо видачі дозволів на порушення об`єктів благоустрою.
Із зазначеної відповіді вбачається, що протягом квітня 2025 року до Управління житлово-комунального господарства Козятинської міської ради надійшло 33 заяви від Козятинської дільниці Хмільницького УЕГГ Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про надання дозволів на проведення земляних робіт з метою механічного від`єднання газових труб у зв`язку з наявною заборгованістю споживачів та відсутністю договору розподілу природного газу. За результатами розгляду поданих заяв Управлінням житлово-комунального господарства були видані відповідні дозволи на проведення земляних робіт.
Зазначеною відповіддю також підтверджено, що Управління житлово-комунального господарства не є органом, який приймає рішення про припинення газопостачання споживачам, а здійснює виключно повноваження у сфері благоустрою населеного пункту та видає дозволи на проведення земляних робіт у разі необхідності розриття території громади.
При цьому у відповіді прямо зазначено, що надання дозволу (ордера) на виконання земляних робіт є виконанням визначених законом функцій щодо забезпечення збереження та відновлення об`єктів благоустрою і не є рішенням про припинення або дозвіл на припинення газопостачання споживачам.
Таким чином, наведений документ не підтверджує тверджень апелянта про відсутність у відповідача права на проведення робіт із припинення розподілу природного газу, а навпаки свідчить про те, що відповідач звернувся до компетентного органу для отримання необхідного дозволу на проведення земляних робіт та такий дозвіл був наданий у встановленому порядку.
Посилання апелянта на рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради від 26 вересня 2014 року № 281 також не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.
Як убачається зі змісту зазначеного рішення, воно стосується організації надання адміністративних послуг через Центр надання адміністративних послуг та визначення переліку таких послуг. Водночас вказане рішення не регулює правовідносини у сфері функціонування ринку природного газу, не визначає повноважень оператора газорозподільної системи та не встановлює порядку припинення чи обмеження розподілу природного газу споживачам.
Натомість спірні правовідносини врегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, та Типовим договором розподілу природного газу.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи здійснює свою діяльність на підставі ліцензії та забезпечує надійну й безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток газорозподільної системи.
Згідно з пунктом 1 глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити або обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача, зокрема у випадку несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за договором розподілу природного газу.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач є ліцензованим оператором газорозподільної системи, а припинення газопостачання відбулося після направлення позивачці письмового повідомлення про наявність заборгованості та можливе припинення розподілу природного газу, а також після отримання дозволу на проведення необхідних земляних робіт.
Також матеріали справи містять відповідь Козятинської міської ради від 12 вересня 2025 року № 1861/25 (а.с. 50), відповідно до якої у міській раді відсутня документація щодо передачі третім особам об`єктів комунальної власності, а саме газотранспортних мереж, до яких приєднані житлові будинки за окремими адресами у місті Козятині, у тому числі будинок позивачки.
Однак сама по собі відсутність у Козятинській міській раді документів щодо передачі зазначених мереж не є належним та допустимим доказом відсутності у відповідача права здійснювати ліцензовану діяльність з розподілу природного газу або доказом неправомірності його дій щодо припинення газопостачання.
Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими й електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Всупереч наведеним вимогам процесуального закону позивачка не надала суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач не є оператором газорозподільної системи, не має відповідної ліцензії, не уповноважений здійснювати розподіл природного газу або не має права експлуатувати газорозподільні мережі.
Натомість наявними у справі доказами підтверджено, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» здійснює діяльність на підставі ліцензії НКРЕКП та є оператором газорозподільної системи на відповідній території.
Крім того, предметом розгляду у даній справі є законність припинення розподілу природного газу позивачці та пов`язані з цим вимоги, а не питання належності чи правового режиму окремих об`єктів газорозподільної інфраструктури.
Отже, наведені апелянтом документи були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку. Вони не підтверджують незаконності дій відповідача, не спростовують встановлених судом обставин та не свідчать про порушення прав позивачки.
Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Не приймаються також до уваги доводи апеляційної скарги про те, що механічне від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи було здійснено неправомірно.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідач неодноразово повідомляв позивача про необхідність допуску представників оператора газорозподільної системи до об`єкта споживача та про обов`язок не перешкоджати проведенню заходів із припинення (обмеження) розподілу природного газу, передбачених главою 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем.
Як убачається з матеріалів справи, Вінницькою філією оператора ГРМ неодноразово вживалися заходи щодо інформування позивача про наявність заборгованості за послуги з розподілу природного газу та надсилалися попередження про припинення його розподілу. Зокрема, повідомлення від 14 березня 2025 року було отримане позивачем, що останнім не заперечується.
Разом із тим позивач добровільно відмовила представнику оператора ГРМ у доступі до об`єкта для здійснення припинення газопостачання (розподілу природного газу). За таких обставин оператор ГРМ, реалізуючи надані йому Кодексом газорозподільних систем повноваження, здійснив припинення газопостачання шляхом механічного від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи без отримання згоди споживача.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача правових підстав для користування газорозподільними мережами.
У межах даного спору предметом доказування є законність чи незаконність дій щодо припинення газопостачання конкретного об`єкта споживача. Натомість питання права власності на газорозподільні мережі, порядку їх передачі у користування або балансової належності не є предметом заявлених позовних вимог та не впливають на вирішення спору по суті.
Саме по собі посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи окремих документів щодо передачі газорозподільних мереж не свідчить про незаконність дій відповідача та не спростовує встановлених судом обставин щодо наявності у позивачки заборгованості і права оператора ГРМ на припинення розподілу природного газу.
Водночас, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо порушення конституційних прав позивачки.
Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач діяв саме на підставі та у спосіб, визначені спеціальним законодавством, яке регулює діяльність операторів газорозподільних систем, а тому твердження про порушення конституційних прав позивачки є необґрунтованими.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував фактичні обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, належним чином оцінив подані сторонами докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 червня 2026 року.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник