Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.06.2026  	Справа №607/3580/26 Провадження №2-а/607/171/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
за участі сторін:
позивача – ОСОБА_1 ,
під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення 

У С Т А Н О В И В:
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
16 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ТОМ ТЦК та СП) про скасування постанови від 06 лютого 2026 року № R333938 (далі – постанова № R333938) у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він з 11 липня
2024 року перебуває на обліку у ТОМ ТЦК та СП. 03 лютого 2026 року о 18 год 05 хв через мобільний застосунок «Резерв+» ним було отримано повідомлення про те, що його розшукує ТЦК та СП, щоб скласти протокол про порушення правил військового обліку. Надалі у вказаному застосунку було отримано повідомлення, що в реєстрі Оберіг зафіксовано порушення військового обліку або законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. В цей же ж день позивачем через мобільний застосунок «Резерв+» було сформовано заяву про направлення відповідної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності на електронну пошту. 06 лютого 2026 року у цьому застосунку в розділі «Штрафи онлайн» було отримано повідомлення про деталі справи, а саме: «Причина не прибули за повісткою до ТЦК та СП. Постанова № R333938, стаття порушення 210-1 КУпАП. До сплати 8 500 грн. Сплатити
до 26 лютого 2026 року. Після вказаної дати сума штрафу 17 000 грн». Позивач акцентує увагу на тому, що копію постанови № R333938 з електронним підписом на його електронну пошту по сьогоднішній день не надіслано та ним не отримано, а тому 06 лютого 2026 року ним було направлено заяву відповідачу з проханням надіслати оскаржувану постанову. В Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів не містяться відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку. Позивач стверджує, що не вчиняв вказаного правопорушення, оскільки не отримував повістки ТЦК та СП чи будь-якого іншого поштового відправлення від відповідача, в тому числі і про розгляд адміністративних матеріалів щодо нього. Відповідно він не був обізнаний про необхідність явки до ТЦК та СП. Крім того, ОСОБА_1 звернувся до АТ «Укрпошта», на що отримав відповідь від 11 лютого 2026 року № 1853-К-2026020910141-В, в якій вказано, що згідно з перевіркою, проведеною відповідальним структурним підрозділом Тернопільського регіону, інформація про надходження письмової кореспонденції з позначкою «Повістка ТЦК» на його ім`я на адресу 
АДРЕСА_1 відсутня в системах АТ «Укрпошти».
2. Стислий зміст відзиву на позовну заяву
ІНФОРМАЦІЯ_2 своїм правом на відзив, що передбачене статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не скористався.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2026 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Базана Л.Т.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2026 року відкрито провадження у цій адміністративній справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2026 року застосовано захід забезпечення позову у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого документа – постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № R333938 від 06 лютого 2026 року (виконавче провадження № 80627698).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2026 року, визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Якімця Т.І.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2026 року адміністративну справу № 607/3580/26 прийнято до свого провадження. 
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив його задовольнити.
Відповідач ТОМ ТЦК та СП в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
Відповідно до копії з «Резерв+», сформованої 04 лютого 2026 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ТОМ ТЦК та СП, номер в реєстрі Оберіг 220720241631876800002, дата ВЛК 11 липня 2024 року придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони, має порушення правил військового обліку, 03 лютого 2026 року ТЦК звернено до Нацполіції, причина: не прибули за повісткою до ТЦК та СП (а.с. 4, 6 – 12).
06 лютого 2026 року ОСОБА_1 подав заяву до ТОМ ТЦК та СП, в якій вказано,
що 03 лютого 2026 року у мобільному застосунку «Резерв+» ним було отримані повідомлення про те, що його розшукує ТЦК та СП, а також, що в реєстрі Оберіг зафіксовано порушення військового обліку або законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, переглянути деталі у розділі «Штрафи онлайн». В той же день ним через мобільний застосунок «Резерв+» було сформовано заяву про направлення відповідної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності на електронну пошту. 06 лютого 2026 року у цьому застосунку в розділі «Штрафи онлайн» було отримано повідомлення про деталі справи, а саме: «Причина не прибули за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Постанова № R333938, стаття 210-1 КУпАП. Будь-яких повідомлень, повісток про необхідність прибуття до ТЦК та СП він не отримував. З метою встановлення дійсних обставин нібито вчиненого ним правопорушення, керуючись принципами законності, невідворотності, вини та індивідуалізації покарання просить направити на його адресу копію вказаної постанови. Також, просив повідомити коли, яким поштовим відправленням на його ім`я та адресу була направлена повістка про необхідність прибуття до ТЦК та СП (а.с. 13).
Як вказано у відповіді АТ «Укрпошта» від 11 лютого 2026 року
№ 1853-К-2026020910141-В «згідно з перевіркою, проведеною відповідальним структурним підрозділом Тернопільського регіону, інформація про надходження письмової кореспонденції з позначкою «Повістка ТЦК» на ім`я ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 відсутня в системах АТ «Укрпошти» (а.с. 14).
Постановою № R333938 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП від 06 лютого 2026 року, накладено на громадянина ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000 грн (а.с. 29, 30).
Як вказано постанові № R333938: «Дата надходження від особи заяви, в якій вона зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності: 03 лютого 2026 року. Спосіб надходження заяви: через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста. Короткий зміст заяви: повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил військового обліку (законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію). За результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Згідно з листом ТОМ ТЦК та СП від 17 лютого 2026 року № 1093, адресованим ОСОБА_1 , на виконання розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 від 14 січня 2026 року Тернопільською міською радою було здійснено його оповіщення з метою звірки персональних даних та проходження військово-лікарської комісії, із зобов`язанням прибути до ТОМ ТЦК та СП до 30 січня 2026 року. Однак у визначений повісткою № 6367217 строк ОСОБА_1 до ТОМ ТЦК та СП не прибув та про причини своєї неявки не повідомив. На підставі заяви від 03 лютого 2026 року, поданої через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста, у якій позивач не заперечував факту вчинення порушення та погодився на розгляд справи про адміністративне правопорушення за його відсутності, 06 лютого 2026 року було винесено постанову № R333938 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. Зазначену постанову було направлено до електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста (а.с. 31).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Конституція України встановлює: права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8).
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди (частина п`ята статті 125 Конституції України).
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Конституційний Суд України, у Рішенні від 24 червня 2020 року № 6-р(II)/2020, виснував, що складовим елементом конституційного принципу верховенства права в розумінні статті 8, частини другої статті 55 Конституції України є доступ особи до суду з метою здійснення судового контролю щодо законності та правомірності усіх рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, оскільки в результаті такої діяльності публічної влади можливе свавільне втручання у права, свободи будь-якої фізичної чи юридичної особи (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).
У Рішенні від 01 березня 2023 року № 2-р(II)/2023 Конституційний Суд України наголосив, що здійснення публічної влади в добропорядний спосіб вимагає того, щоб особі було надано можливість у дієвий спосіб оскаржувати акти органів публічної влади, їх посадових і службових осіб, їхні дії або бездіяльність, завдяки чому забезпечується підзвітність цих органів та їх посадових і службових осіб за ухвалені ними рішення, учинені дії або бездіяльність. Тому адміністративне судочинство є стрижневим елементом демократичного врядування, а його дієвість засадничою для будь-якого суспільства, ґрунтованого на правовладді. У захисті людських прав та додержанні правовладдя ключовим елементом є право особи оскаржувати рішення, дії або бездіяльність органів публічної влади, їх посадових і службових осіб у спосіб використання справедливих процесуальних приписів права в кожному випадку, коли внаслідок ухвалення таких рішень, учинення дій або бездіяльності зазнають порушення права, свободи та інтереси особи. Призначення національної системи адміністративного судочинства полягає в тому, щоб забезпечити судовий контроль щодо рішень, дій або бездіяльності органів публічної влади, їх посадових і службових осіб відповідно до процедури, узгідненої з вимогами справедливого судового розгляду (абзаци третій п`ятий пункту 5 мотивувальної частини).
У цьому ж Рішенні орган конституційного контролю резюмував: «в юридичних відносинах між особою з одного боку, і державою (в особі органів державної влади) та іншими органами публічної влади із другого, особа завжди є слабшою стороною. Саме тому в державі, керованій правовладдям, мають діяти адміністративні суди, метою діяльності яких є захист особи супроти держави» (абзац другий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини).
За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За правилами частини п`ятої статті 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), визначено Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом Міністерства оборони України
від 01 січня 2024 року №3, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 05 січня 2024 року № 36/41381 (далі – Інструкція).
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Інструкції у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Як вказано у пункті 6 Розділу ІІ Інструкції до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.
Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Спірні правовідносини у цій справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Статтею 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Цією статтею КУпАП встановлені кваліфіковані та особливо кваліфіковані склади цього проступку. Так, частиною другою
статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Частиною ж третьою цієї статті КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня
1991 року № 1932-ХІІ (далі – Закон № 1932) особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, 17 березня 2014 року оприлюднено Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.
Відповідно до статті 17 Закону № 1932 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина перша); громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством (частина друга); громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства (частина третя).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ (далі – Закон № 3543).
Частиною першою статті 22 Закону № 3543, з-поміж іншого, передбачено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі – Закон № 2232), Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154.
Відповідно до вимог статті 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина перша). Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга). Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя).
Отже, військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку.
За частиною восьмою статті 2 Закону № 2232 виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Загальні правила військового обліку визначені у статті 33 Закону № 2232, згідно з якою військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів (частина перша). Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону № 2232 взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають, з-поміж інших категорій, громадяни України, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, додатком 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Абзацом 2 пункту 1 Правил військового обліку передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Отже, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП виражається у порушенні громадянами законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що знайшло свій прояв, зокрема, у невиконанні обов`язку щодо прибуття на виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у місце та строк, зазначені у повістці.
В межах розгляду цієї справи відповідач доказів належного сповіщення позивача про необхідність прибуття до ТОМ ТЦК та СП за повісткою, суду не надав, водночас позивач подав суду доказ щодо відсутності інформації в системах АТ «Укрпошти» про надходження письмової кореспонденції з позначкою «Повістка ТЦК» на ім`я ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 (відповідь АТ «Укрпошта» від 11 лютого 2026 року
№ 1853-К-2026020910141-В). 
Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибуття до ТЦК та СП, тож відповідачем не доведено факту невиконання позивачем відповідного обов`язку, що виключає можливість вважати доведеною об`єктивну сторону адміністративного правопорушення.
Окремо слід зауважити, що при винесенні постанови № R333938 відповідач послався на заяву від 03 лютого 2026 року, надіслану ОСОБА_1 через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, в якій зазначено, що позивач не оспорює допущене правопорушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. При цьому у судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив такий факт, а матеріали судової справи не містять відповідної заяви.
Відповідно до статті 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Для належної кваліфікації складу адміністративного правопорушення необхідним є встановлення всіх обов`язкових елементів складу відповідного проступку. Як вбачається зі змісту постанови № R333938 в основу наявності суб`єктивної сторони правопорушення покладено визнання вини ОСОБА_1 , що було відображено у поданій ним заяві. Утім суд зауважує, що матеріали справи не містять заяви такого змісту, а її існування заперечує позивач. Суд витребовував матеріали справи про адміністративне правопорушення, проте у встановлений судом строк вони не надійшли на адресу суду.
Відтак відсутня можливість достеменно встановити наявність такої заяви, перевірити її зміст, відповідно з`ясувати чи дійсно така заява містила визнання вини, що дало підстави для кваліфікації діяння за частиною третьою статті 210-1 КУпАП у частині визначення суб`єктивної сторони цього проступку. 
Незважаючи на стислі строки розгляду таких справ суд неодноразово відкладав її розгляд для забезпечення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення дієвості засади змагальності процесу. Однак стороною відповідача не подано відзиву, не надано доказів, які б свідчили про правомірність дій ТОМ ТЦК та СП під час притягнення позивача до відповідальності. 
Таким чином, суд вважає, що притягнення позивача до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП відбулося без повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи та встановлення в діях особи, яку притягують до відповідальності, складу відповідного адміністративного правопорушення. Відповідач не довів, що під час постановлення оскаржуваної постанови ним було дотримано вимог, встановлених законодавством про адміністративні правопорушення.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив порушення позивачем приписів законодавства України, та відповідно не обґрунтував правомірність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. 
Також суд бере до уваги те, що ТОМ ТЦК та СП не подало відзиву, що, ураховуючи приписи частини четвертої статті 159 КАС України, може бути враховано судом як визнання позову поряд з іншими встановленими обставинами.
Таким чином, відповідач не довів ні факту належного повідомлення позивача про необхідність прибуття до ТЦК та СП, ні наявності інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували подію та склад адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо необхідності скасувати постанову № R333938, а провадження у справі закрити є підставовими.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
3.1. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що постанову № R333938 і слід скасувати, а провадження у справі закрити.
3.2. Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В силу вимог частини першої статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 665,60 грн підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ТОМ ТЦК та СП за рахунок їх бюджетних асигнувань.
3.3. Відповідно до частини першої статті 157 КАС України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням (частина шоста статті 157 КАС України).
Відтак, враховуючи результати розгляду справи, суд доходить висновку про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 30 березня 2026 року.
На підставі статей 7, 9, 210, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 283, 288, 289 КУпАП, керуючись статтями 2, 5, 9, 19, 20, 70, 72 – 77, 79, 122, 139, 227, 241 – 246, 257, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 06 лютого 2026 року № R333938 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності – задовольнити.
2. Постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 06 лютого 2026 року № R333938 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності – скасувати, а провадження у справі – закрити.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
4. Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2026 року у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого документа – постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № R333938 від 06 лютого
2026 року (виконавче провадження № 80627698).
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
8. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 червня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя    	Т. І. Якімець