П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/306/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Н.В. 
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б. 
01 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б. 
суддів: Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року позов задоволено. 
Визнано протиправними дії начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 04.12.2025.
Зобов`язано начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повторно здійснити розгляд скарги ОСОБА_1 від 04.12.2025 у порядку, передбаченому статтею 74 Закону №1404-VІІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, та надати їй мотивовану відповідь за результатами розгляду по суті заявлених вимог.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в вересні 2024 року позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом комісії №18 від 05 вересня 2024 року, в частині відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.02.2025 по справі №120/12129/24 задоволено позов ОСОБА_1 . Зокрема, зобов`язано Комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, вказаних у цьому рішенні.
31.03.2025 Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №120/12129/24, в якому, окрім іншого, в якості боржника визначено ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).
З метою забезпечення виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.02.2025 по справі №120/12129/24, позивач направив вищезазначений виконавчий лист до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).
14.11.2025 державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме виконавчий документ, пред`явлений на виконання, не відповідає вимогам ст.4 Закону України "Про виконавче провадження”, а саме не в повній мірі зазначені дані, які ідентифікують боржника, а саме код ЄДРПОУ боржника містить 7 цифр, однак код ЄДРПОУ юридичної особи має містити 8 цифр, що виключає здійснення виконавчого провадження.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач в грудні 2025 року подав до керівника (начальника) Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) скаргу на відповідні дії державного виконавця.
За результатами розгляду скарги, відповідач, в особі начальника відділу, листом від 15.12.2025 за вих. №194644 повідомив, що скарга не відповідає вимогам передбаченим ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим розглянута в загальному порядку. Поміж іншого, позивачу повідомлено про виявлені недоліки виконавчого документу, наявність яких зумовила його повернення заявнику. Також вказано, що державним виконавцем вчинено дії передбачені Законом України "Про виконавче провадження".
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В силу частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів».
Відповідно до ч.1, 2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Частиною першою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, в тому числі: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Колегія суддів також не визнає обґрунтованим і таким, що є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду від 31.03.2025 по справі № 120/12129/24, посилання державного виконавця на не повне зазначення даних, які ідентифікують боржника, а саме: "код ЄДРПОУ боржника містить 7 цифр, однак код ЄДРПОУ юридичної особи має містити 8 цифр", з огляду на наступне.
Так, виконавчий лист від 31.03.2025 по справі № 120/12129/24 відповідає вимогам чинного законодавства та відповідно до ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" містить всі необхідні для його виконання реквізити. Крім відомостей про код ЄДРПОУ боржника виконавчий документ містить й інші відомості, які ідентифікують боржника та дають можливість органу виконання судового рішення безпомилково його ідентифікувати, такі як: повна назва юридичної особи, зазначення повної адреси проживання боржника.
Вказані в частині 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги про відомості відносно боржника служать для ідентифікації особи, відсутність однієї з них, за наявності можливості ідентифікувати особу в сукупності за іншими відомостями, не є обов`язковою підставою для відмови у відкриття виконавчого провадження і не дає право державному виконавцю виносити постанову про відмову у відкритті такого провадження.
В цій же частині 1 статті 4 Закону №1404-VIII міститься вказівка на те, що "у виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.".
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що наведені у листі від 15.12.2025 за вих. №194644 обґрунтування правомірності повернення ОСОБА_1 виконавчого документа без виконання не відповідають вимогам вищевказаного законодавства, та свідчать про застосування державним виконавцем надмірного формалізму під час надання оцінки висвітленому у скарзі питанню.
Крім того, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначено статтею 74 Закону №1404-VІІІ.
Так, згідно із ч.1 ст.74 Закону №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч.2 ст.74 Закону №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
При цьому ч.3 ст.74 Закону №1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Вимоги щодо оформлення скарги, яка подається в порядку ст.74 Закону №1404-VІІІ, наведені в частині четвертій зазначеної статті.
Зокрема, визначено, що скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:
1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;
2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;
3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);
4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;
5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;
6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Так, апелянт наполягає на тому, що подана позивачем скарга не відповідає вимогам п.3 та п.4 ч.4 ст.74 Закону №1404-VІІІ. Зокрема, за твердженнями відповідача, скарга не містить інформацію про найменування органу, що видав виконавчий документ, день видачі, його резолютивну частину. Крім того, за твердженнями відповідача, в скарзі не зазначено конкретну норму закону, яка була порушена державним виконавцем.
Проте, як сліду зі змісту скарги від 04.12.2025, зазначення в останній номера судової справи, в межах якої видано виконавчий документ, у сукупності з викладенням обставин виконавчого провадження, дозволяло однозначно ідентифікувати як сам виконавчий документ, так і орган, що його видав. Відтак доводи відповідача про відсутність окремих реквізитів як підставу для її розгляду в загальному порядку суд апеляційної інстанції оцінює як формальні та такі, що не впливають на можливість встановлення змісту і предмета оскарження.
Крім того, зі змісту скарги вбачається, що позивач чітко визначив, які саме дії та висновки державного виконавця він вважає протиправними, навів правове обґрунтування своєї позиції із посиланням на норми Закону №1404-VІІІ та практику Верховного Суду, що свідчить про дотримання вимог пункту 4 частини четвертої статті 74 зазначеного Закону.
Поряд із цим, вказуючи у листі від 15.12.2025 за №194644 про розгляд поданої позивачем скарги в загальному порядку, відповідач не вказує, якою саме нормою права передбачено такий порядок розгляду скарг на дії державного виконавця.
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач при розгляді скарги позивача застосував надмірний формалізм, зосередившись на формальних недоліках викладення окремих реквізитів замість оцінки її змісту та доводів по суті. Такий підхід суперечить завданню виконавчого провадження та принципу забезпечення ефективного захисту прав учасників виконавчого провадження.
Відтак, відмова у належному розгляді скарги з формальних підстав є необґрунтованою, а тому порушене право позивача належним чином відновлене у спосіб зобов`язання повторно здійснити розгляд скарги позивача від 04.12.2025 у порядку, передбаченому статтею 74 Закону №1404-VІІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, та надати їй мотивовану відповідь за результатами розгляду по суті заявлених вимог.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.