печерський районний суд міста києва

Справа № 490/5081/25-ц 
пр. 2-4815/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого: судді Григоренко І.В.,
при секретарі: Зінченко І.І.,
за участю: 
позивача: не з`явився,
представника відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), в якому просить зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» списати за кредитним договором № NKVSGI0000003076 від 30.01.2008 року, укладеному між ним та відповідачем, нараховані штрафні санкції, пеню та проценти за користування кредитом за період з 15.08.2014 року по 15.01.2025 року.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 30.01.2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № NKVSGI0000003076, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у розмірі 75 000 грн., а він, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит у строк до 30.01.2023 року, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Вказує, що на підставі указу Президента України від 15.08.2014 року № 607/2014 він був призваний до лав Збройних Сил України при мобілізації. З 13.11.2014 року по 30.04.2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. З 12.10.2018 року по 15.12.2020 року брав участь у заходах із забезпечення національної безпеки, оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. З 26.02.2022 року він перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Посилається на те, що відповідно до рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10.11.2021 року у справі № 472/568/21 АТ КБ «Приватбанк» не зупиняло нарахування відсотків, пені та штрафів за невиконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором, незважаючи на те, що у банку була наявна інформація про його перебування на військовій службі. З квітня 2024 року по вересень 2024 року він та його представник неодноразово зверталися до банку із вимогою про списання нарахованих штрафних санкцій, пені, процентів за користування кредитом з 15.08.2014 року (дата призову на військову службу), які залишилися без реагування. Посилаючись на положенняч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач звернувся до суду із цим позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2025 року справу було передано судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіну О.В.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Саламатіна О.В. від 26.06.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2025 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.08.2025 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.11.2025 року. 
11.11.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Хитрової Л.В. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 11.11.2025 року, без фіксування технічними засобами.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2025 року у зв`язку із першою неявкою судове засідання позивача, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 10.02.2026 року.
13.11.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
19.11.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом є передчасним, оскільки банк не порушував прав позивача та не відмовляв йому у списанні заборгованості, а лише просив надати оригінали документів про проходження військової служби. Отже, відсутні будь-які порушення, допущені банком при розгляді звернень позивача.
29.01.2026 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
10.02.2026 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Хитрової Л.В. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 10.02.2026 року, без фіксування технічними засобами, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
В судове засідання 10.02.2026 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Позивач у заяві від 29.01.2026 року просив розглядати справу за його відсутності. 
Оскільки, згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.
Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.
Суд встановив, що 30.01.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір про іпотечний кредит № NKVSGI0000003076, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти у розмірі 75 000 грн. (кредит), а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит у розмірі 75 000 грн., сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та строки, визначені цим договором (далі - договір про іпотечний кредит № NKVSGI0000003076 від 30.01.2008 року).
На підставі указу Президента України від 15.08.2014 року № 607/2014 ОСОБА_1 був призваний до лав Збройних Сил України при мобілізації.
З 13.11.2014 року по 30.04.2018 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
З 12.10.2018 року по 15.12.2020 року ОСОБА_1 брав участь у заходах із забезпечення національної безпеки, оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
З 26.02.2022 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10.11.2021 року у справі № 472/568/21 позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., головний державний виконавець Веселинівського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Легка О.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено; визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1615, вчинений 10.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на права власності ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 373 732,49 грн.
Відповідно до листа Веселинівського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.02.2022 року на виконанні у відділі перебував виконавчий напис № 1615, вчинений 10.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 373 732,49 грн. За період перебування виконавчого документа на виконанні, державним виконавцем було стягнуто та перераховано кошти на загальну суму 32 897,83 грн.
15.04.2024 року, 18.04.2024 року, 20.09.2024 року, 25.09.2024 року ОСОБА_1 звертався до АТ КБ «Приватбанк» зі зверненнями, в яких просив списати нараховані штрафні санкції, пеню, проценти за користування кредитом за договором про іпотечний кредит № NKVSGI0000003076 від 30.01.2008 року з 15.08.2014 року (дата призову на військову службу) на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».
Відповідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 05.07.2024 року, наданого на звернення ОСОБА_1 , банк повідомив позивача про те, що станом на 05.07.2024 року нарахування за договором відсутні. Для розгляду питання щодо перерахунку раніше нарахованих відсотків та комісій, банк повідомив про необхідність звернення до відділення та надання оригіналів документів, що підтверджують проходження військової служби з 2014 року.
Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як визначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Як визначено у ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як визначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У частині 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
За положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
За приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вперше часткову мобілізацію оголошено на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України № 1126-VII.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі указу Президента України від 15.08.2014 року № 607/2014 був призваний до лав Збройних Сил України при мобілізації; з 13.11.2014 року по 30.04.2018 року позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей; з 12.10.2018 року по 15.12.2020 року він брав участь у заходах із забезпечення національної безпеки, оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а з 26.02.2022 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 
Національний банк України у листі від 02.09.2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 року у справі № 199/3051/14 міститься правовий висновок, що положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стосуються виключно мобілізованих позичальників.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Звертаючись до суду із цим позовом до АТ КБ «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії, ОСОБА_1 посилався на те, що банк з 15.08.2014 року (дата його призову на військову службу), у порушення вимог до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не припиняв нарахування відсотків, пені та штрафів за невиконання ним своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит № NKVSGI0000003076 від 30.01.2008 року.
Суд встановив факт звернення позивача до банку з проханням списати нараховані штрафні санкції, пеню, проценти за користування кредитом за договором про іпотечний кредит № NKVSGI0000003076 від 30.01.2008 року з 15.08.2014 року (дата призову на військову службу) на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».
АТ КБ «ПриватБанк» відреагувало на звернення позивача та повідомило, що станом на 05.07.2024 року нарахування за договором відсутні, а розгляду питання щодо перерахунку раніше нарахованих відсотків та комісій, необхідно надати оригінали документів, що підтверджують проходження військової служби з 2014 року
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 не довів того, що надав банку оригінали документів про проходження ним військової служби з 2014 року. При цьому АТ КБ «ПриватБанк» повідомило позивача про те, що станом на 05.07.2024 року нарахування за договором відсутні. Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано. 
Враховуючи викладене, керуючись п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни», ст. 1 Закону України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. ст. 6, 15, 16, 203, 526, 530, 610, 611, 625, 626, 627, 628, 629, 633, 634, 638, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274-279, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:
В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ЄДРПОУ 14360570.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складений та підписаний 10.03.2026 року.

Суддя І.В. Григоренко