Справа № 522/17120/25-Е
Провадження № 2-др/522/105/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року м. Одеса
Суддя Приморського районного суду міста Одеси Абухін Р.Д., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Марціяш О.І. про стягнення понесених судових витрат у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
До суду 25.05.2026 надійшла заява відповідача ОСОБА_1 – адвоката Марціяш О.І. про стягнення понесених судових витрат, а саме судового збору, сплаченого за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 605,60 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 гривень.
Згідно ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Судом вирішується лише питання про судові витрати, тому клопотання розглядається без повідомлення учасників справи.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали заяви, додані до неї документи та матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Судом встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси 13 квітня 2026 року ухвалено рішення, яким у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
У заяві про розподіл судових витрат та ухвалення відповідного додаткового рішення представник відповідача просить стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір, сплачений за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 605,60 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 гривень. Звертає увагу, що у відзиві був зазначений орієнтовний розмір втрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, який складався із: судового збору у розмірі 605,60 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. та винагороди виконавця у розмірі 1 795,24 грн., яка була стягнута з відповідачки.
У поданій заяві просить про стягнення понесених судових витрат, а саме судового збору, сплаченого за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 605,60 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 гривень
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вимога позивача про стягнення суми сплаченого судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення – підлягає задоволенню.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Диспозиції статті вказує на два строки: до закінчення судових дебатів або протягом 5 днів після ухвалення рішення, за умови, що сторона до закінчення судових дебатів зробила про це відповідну заяву.
Позивач у відзиві не вказав, що подання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу відбудеться протягом 5 днів після ухвалення рішення.
Таким чином, строк на подання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу сплив, адже позивач мав п`ять днів лише у разі заявлення про це до закінчення судових дебатів.
Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частини другої статті 127 ЦПК України).
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суд має враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.
Представник відповідача просить поновити пропущений процесуальний строк, однак відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску не надав, а тому заяву про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування судових витрат на правничу допомогу слід залишити без розгляду.
Суд додатково зазначає, що постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року по справі №160/16902/20 зазначається про те, що передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати.
Підстав для прийняття додаткового рішення в частині відшкодування судових витрат на правничу допомогу не встановлено, тому заява про ухвалення додаткового рішення в цій частині підлягає залишенню без розгляду.
Керуючись ст.2, 10, 133, 141, 247, 264, 265, 270, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Марціяш О.І. про стягнення понесених судових витрат - задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 522/17120/25-Е за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605,60 гривень.
Заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Марціяш О.І. в частині стягнення витрат на правову допомогу – залишити без розгляду.
Додаткове рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя            Р.Д. Абухін

04.06.2026