Справа № 686/12224/26
Провадження № 1-кп/686/1590/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі головуючої - судді ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт, із доданими до нього матеріалами, у кримінальному провадженні №12026243060000091 за обвинуваченям
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні дві малолітні дитини, офіційно не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
встановив: 
ОСОБА_2 30 березня 2026 року, близько 21 год. 00 хв., перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих, з мотивів ревнощів, неприязних відносин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у положенні стоячи навпроти ОСОБА_3 , з метою заподіяння їй тілесних ушкоджень, наніс два удари кулаком своєї правої руки в ділянку лівого ока та правого вуха потерпілої ОСОБА_3 , яка втративши рівновагу впала на підлогу, а ОСОБА_2 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, піднявши ОСОБА_3 та перебуваючи напроти неї, наніс один удар кулаком правої руки у ділянку губи потерпілої, після чого кулаками обох рук наніс їй близько п`яти ударів у ділянку тулуба (грудної клітки праворуч, правого та лівого плеча), після чого обома руками стискав потерпілу за плечі, внаслідок вищеописаних протиправних дій ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_3 , яка, відповідно до п.1 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є постраждалою від домашнього насильства, легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, у вигляді: крововиливу м`яких тканин в лівій навколоочній ділянці обличчя, по задній поверхні правої вушної раковини, в ділянці правого надпліччя, в ділянці лівого надпліччя, в верхньому внутрішньому квадранті правої молочної залози, поверхневої рани на слизовій оболонці нижньої губи в проекції 2-го зуба справа, крововиливів м`яких тканин по передній поверхні середньої третини правого плеча, по задній поверхні середньої та нижньої третини правого плеча, по внутрішній поверхні середньої третини правого плеча, по передньо-зовнішній поверхні середньої третини лівого плеча, по задньо-внутрішній поверхні середньої третини лівого плеча, садна шкіри по задній поверхні правого ліктьового суглобу.
За умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 підлягає кримінальній відповідальності за ч.1 ст.125 КК України.
ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, погодився з розглядом обвинувального акта за його відсутності та ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, згідно з ч.2 ст.302 КПК України.
Вищевказані, встановлені органом досудового розслідування обставини, не оспорюються й іншими учасниками кримінального провадження.
Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, які містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, оцінені відповідно до ст.94 КПК України, суд дійшов висновку про те, що мало місце діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_2 , про винуватість останнього в його вчиненні, наявність фактичних підстав для визнання ОСОБА_2 винуватості та про відповідність встановлених органом досудового розслідування обставин наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним. Суд також погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_2 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності, які б позбавляли його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час. Тому суд визнає ОСОБА_2 осудним та відповідальним за скоєне.
При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, судом враховуються визначенні ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, у тому числі: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст.50 КК України, згідно з якими, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. 
Суд враховує, що ОСОБА_2 вчинив умисне кримінальне правопорушення, спрямоване проти здоров`я особи, яке визначається високим ступенем небезпечності для суспільства, проте ОСОБА_2 повністю визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку та щиро розкаявся, що пом`якшує йому покарання. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.
Також суд враховує, що ОСОБА_2 є раніше несудимою особою, яка позитивно характеризується, одружений, офіційно не працевлаштований, на утриманні має дві малолітні дитини, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії проступків.
Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Така функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.01.2024 р. у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримають його в подальшому від вчинення нових кримінальних правопорушень. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Санкція ч.1 ст.125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.
Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного та його майнового стану, обставини, яка пом`якшує покарання та знижує ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, а також обставини, яка обтяжує покарання, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 слід призначити покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.125 КК України.
Окрім того, в інтересах потерпілої ОСОБА_3 , з урахуванням вищеозначених обставин вчинення ОСОБА_2 відносно дружини кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання суд вважає за необхідне до ОСОБА_2 застосувати, строком на три місяці, обмежувальний захід, згідно з п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, у виді направлення його для проходження програми для кривдників. 
На переконання суду, вищеозначене покарання, яке призначається ОСОБА_2 , буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Підстав для призначення обвинуваченому більш суворого виду покарання, з передбачених ч.1 ст.125 КК України, у виді громадських робіт або виправних робіт, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та положення ст.ст.56, 57, 65 КК України, суд не вбачає.
Відповідно до ст.100 КПК України, речовий доказ: DVD-R диск із відеозаписами слід залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Надані сторонами кримінального провадження та потерпілою документи слід зберігати у матеріалах справи.
Кримінальним правопорушенням майнової шкоди не завдано, цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати відсутні, запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування не обирався і підстав для його застосування до набрання вироком законної сили суд не вбачає. 
Керуючись ст.ст. 368 - 371, 374 - 376, 381 – 382, 394, 395, 532 КПК України, -
ухвалив:
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень). 
Застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, та направити для проходження програми для кривдників на строк три місяці.
Речовий доказ: DVD -R диск із відеозаписом – залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Документи, надані сторонами кримінального провадження та потерпілою, - зберігати в матеріалах справи.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя