ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/18691/25	Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О. М. 	
Провадження № 22-ц/817/618/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірського Б.О.
суддів - Костіва О.З., Хоми М.В.
за участю секретаря — Панькевич Т.І., 
у відсутності сторін
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/18691/25 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» від імені якого діє Македон Олександр Андрійович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року (ухвалене суддею Вийванком О.М.) у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі – АТ «Універсал Банк») звернулося до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 27.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.
Вказували на те, що відповідно до змісту Анкети-заяви, визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
Стверджували, що підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір та зобов`язалась виконувати його умови.
Зазначали, що На підставі укладеного договору, відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.
Вказували, що умови за договором виконано, а саме, надана можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту.
Однак, відповідачка не виконує свої зобов`язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості по кредиту у строки та розмірах визначених умовами договору, у зв`язку з чим станом на 04.06.2025 року заборгованість відповідача за наданим кредитом становить 93 931,77 грн.
У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, просили позов задовольнити та стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 24.12.2022 року в розмірі 93 931,77 грн. та судові витрати.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 27 жовтня 2017 року в розмірі 35 000 грн. та 1 128,23 грн. сплаченого судового збору.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ "Універсал Банк" просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати, постановивши у відповідній частині нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з умовами, правилами обслуговування, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту.
Посилається на те, що загальний розмір заборгованості відповідача перед банком за договором становить 93 931,77 грн., що підтверджується розрахунком боргу. Доказів, які б спростували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.
Звертає увагу на те, що відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості чи інший доказ про невірність наданого банком розрахунку, відтак, відсутні законні підстави для того, щоб піддати сумніву нараховану позивачем суму боргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце слухання справи, що не перешкоджає розгляду справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Подане представником відповідача — адвокатом Трачук З.І. клопотання про перенесення розгляду справи до уваги судом апеляційної інстанції не береться, у зв`язку з відсутністю доданих до клопотання доказів поважності причин неявки. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
27.10.2017 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг.
Відповідно до підписаної анкети-заяви, відповідач просив банк відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку.
В анкеті - заяві зазначено, що анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal bank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням monobank/ua/rates, складають договір про надання банківських послуг. 
Також відповідачка погодилась, що у разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1 % на місяць з першого дня користування кредитом. Підтвердила, що надані ним документи є чинними (дійсними) та наведені вище їх копії відповідають оригіналу та надана нею інформація є правдивою. Засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнала, що УЕП є аналогом власноручного підпису. Погодилась з тим, що невід`ємною частиною анкети-заяви є запевнення клієнта до договору про надання банківських послуг «Monobank», з підписанням якого в мобільному додатку договір набуває чинність.
Згідно запевнення клієнта до договору про надання банківських послуг monobank, ОСОБА_1 своїм власним підписом УЕП в мобільному додатку підтвердила отримання примірника договору в мобільному додатку monobank, підтвердила своє ознайомлення та згоду з умовами договору, згідно з яким буде здійснюватись відкриття та обслуговування її рахунків, розміщення вкладів, отримання споживчого кредиту тощо, підтвердила укладання нею договору, зобов`язався виконувати умови договору, підтвердила, що інформація, передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надана йому шляхом її розміщення у договорі та на офіційному сайті.
Позивачем було надано витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank|Universal Bank, який набув чинності з 27 листопада 2021 року та витяг з тарифів за карткою monobank, копія паспорту споживчого кредиту Чорної картки monobank, а також довідку про етапи реєстрації ОСОБА_1 .
Згідно довідки АТ «Універсал Банк» від 04.06.2025 року, розмір встановленого кредитного ліміту клієнта ОСОБА_1 через мобільний застосунок за договором про надання банківських послуг monobank за карткою НОМЕР_2 станом на 04.06.2025 року становить: 24.12.2022 - 3000 грн., 26.05.2023 - 35000 грн., 12.10.2023 - 35000 грн.
Згідно довідки АТ «Універсал Банк» від 04.06.2025 року, ОСОБА_1 видано картку «Чорна» НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_1 , активна до 04/29.
Відповідно до виписки по рахунку відповідачки ОСОБА_1 , за період з 24.12.2022 по 04.06.2025, кредитний ліміт станом на 04.06.2025 становить 35 000 грн., заборгованість 93931,77 грн.., баланс на початок періоду після встановлення кредитного ліміту 3000 грн., баланс на кінець періоду – 58931,77 грн., сума витрат за період 229 841,50 грн., сума зарахувань за період 135 909,73 грн. У виписці відображено встановлення кредитного ліміту, дати здійснення платіжних операцій, в тому числі оплата послуг, придбання товарів, переказ коштів на інші картки, зарахування переказів, переведення витрат в розстрочку.
Згідно розрахунку заборгованості за договором, наданого позивачем, станом на 04.06. 2025 загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 93 931,77 грн.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав до стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, визначену банком, за вирахуванням суми овердрафту, оскільки заявлена до стягнення сума 58 931,77 грн. із загальної суми заборгованості 93 931,77 грн. не є заборгованістю за тілом кредиту, як вказував банк, так як вона сформована за рахунок нарахованих та списаних в односторонньому порядку відсотків за користування кредитним лімітом.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року N 127/33824/19.У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За нормою ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач, обґрунтовуючи право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на «Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», «Тарифів банку з обслуговування чорної картки monobank», як невід`ємні частини кредитного договору, а також на «Паспорт споживчого кредиту картки monobank».
Однак, надані позивачем «Умови та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», «Тарифи банку з обслуговування чорної картки monobank», та «Паспорт споживчого кредиту чорної картки monobank» не містять підпису відповідача, в тому числі і електронного підпису.
За відсутності в матеріалах справи підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем в електронному вигляді «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів банку з обслуговування чорної картки monobank», та «Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», якими визначено розмір відсотків які підлягають сплаті за користування кредитом, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту було ознайомлено відповідачку.
При цьому суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що положеннями п.2 підписаної відповідачем анкети-заяви від 27.10.2017 року безпосередньо передбачено, що у разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1 % на місяць з першого дня користування кредитом. Разом із тим, тлумачення терміну «пільговий період» та які дії позичальника вважаються виходом за пільговий період, в анкеті-заяві відсутнє, а відтак місцевий суд вірно виснував, що розмір процентної ставки не можна вважати погодженим сторонами.
Суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що згідно з поданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором кредитор нараховував проценти за користування кредитом за ставкою 37,2 % за період з 24.12.2022 року по 11.03.2025 року.
Тобто заборгованість по тілу кредиту збільшувалась не за рахунок того, що відповідач використовував кредитні кошти на споживчі потреби, а за рахунок того, що позивач, збільшуючи кредитний ліміт, погашав прострочені проценти цими новими кредитними коштами. Ці кредитні кошти позивач обліковував як виданий відповідачу кредит, який відразу списувався позивачем на погашення прострочених процентів.
Відтак місцевий суд обґрунтовано виснував про те, що заявлена до стягнення сума 58 931,77 грн. із загальної суми заборгованості 93 931,77 грн. не є заборгованістю за тілом кредиту, як вказує банк, оскільки вона сформована за рахунок нарахованих та списаних в односторонньому порядку відсотків за користування кредитним лімітом, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмов у цій частині позовних вимог.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що АТ "Універсал Банк" не було заявлено позовних про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та анкета-заява від № б/н від 27.10.2017 року не містить домовленості сторін про автоматичне списання в односторонньому порядку відсотків за користування кредитом поза межами кредитного ліміту.
Доводи апеляційної скарги про те, що Умови і правила, які включають тарифи, були надані відповідачу саме через мобільний додаток, та такі правила є загальнодоступними на сайті банку, тому ОСОБА_1 була ознайомленою з умовами, які діяли на дату підписання анкети-заяви, де було визначено відсоткову ставку за користування кредитними коштами, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловила правову позицію про те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Судом першої інстанції надано належну оцінку поданим АТ "Універсал Банк" доказам на підтвердження заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.10.2017 року, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу відхиляються.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 04 червня 2026 року.

Головуючий       Гірський Б.О.

Судді:        Костів О.З.

Хома М.В.