справа № 759/2340/25
провадження № 22-ц/824/3485/2026
головуючий у суді І інстанції Петренко Н.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Журби С.О., Таргоній Д.О. 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4334725 від 27.01.2024 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та Відповідачем було укладено Договір № 4334725 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 4 000,00 грн строком на 360 днів. 29.01.2024 року між сторонами було укладено Додатковий договір, яким збільшено суму кредиту на 4 000,00 грн, і загальна сума кредиту склала 8 000,00 грн.
Позивач стверджував, що ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» свої зобов`язання за договором виконало, перерахувавши кошти на платіжну картку Відповідача. Зазначає, що Відповідач частково виконував свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, однак станом на 14.01.2025 року має заборгованість у розмірі 68 991,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 7 540,00 грн, нарахованих процентів первісним кредитором - 46 182,50 грн, нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за період з 26.10.2024 року по 14.01.2025 року - 15 268,50 грн.
Позивач наголошував, що кредитний договір укладено в електронній формі з дотриманням вимог Закону України "Про електронну комерцію" шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Також Позивач повідомляв, що на підставі договору факторингу від 25.10.2024 року право вимоги за кредитним договором № 4334725 від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» перейшло до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», про що Відповідача було повідомлено.
Позивач просив суд стягнути з Відповідача на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 68 991,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року задоволено позовні вимоги у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 4334725 від 27.01.2024 року у загальному розмірі 68 991 гривня 00 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 540 гривень 00 копійок; заборгованості за нарахованими процентами, нарахованими первісним кредитором, у розмірі46 182 гривні 50 копійок; заборгованості за процентами, нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у розмірі 15 268 гривень 50 копійок.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Не погоджуючись із указаним рішенням представник Папазова Галина Анатоліївна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь Позивача заборгованість на загальну суму 8657,00 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом у розмірі 7 540,00 грн та суми заборгованості за процентами у розмірі 1 117,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу за розгляд справи в апеляційній інстанції у розмірі 15 000,00 грн та сплаченого судового збору розмірі 3 633,60 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що з ухваленим рішенням Відповідач не погоджується в частині стягнення процентів, нарахованих як первісним кредитором так і його правонаступником - Позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», оскільки судом було неповно з`ясовано фактичні обставини справи, а відтак порушені норми матеріального права - ст. ст. 15, 16, 1048 ЦК України.
Зазначає, що Відповідачем ОСОБА_1 не заперечується факт отримання кредиту загальною сумою 8000,00 грн, однак Відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості по відсоткам, оскільки пункти 1.4.1., 1.4.2. (в частині денної процентної ставки 2,5 %), 1.5.1., 1.5.2., 1.6.1., 1.6.2. кредитного договору, а також Додаток №1 до кредитного договору, пункти 1.6., 1.7., 1.7.1., 1.7.2., 1.8.1., 1.8.2. додаткового договору, а також додаток №1 до додаткового договору, в частині розміру денної процентної ставки, що перевищує 1% в день є нікчемними, з огляду на те, що вони суперечать вимогам Закону України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Відтак, враховуючи, що кредитний договір та додатковий договір укладено 27.01.2024 та 29.01.2024 відповідно, тобто після набрання чинності ним Законом, а тому проценти, у відповідності до чинного законодавства, повинні були нараховуватися у розмірі, що не перевищує 1% в день. Водночас, первісний кредитор - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не виконало вимогу закону та не привело умови кредитного договору та додаткового договору у відповідність до ЗУ «Про споживче кредитування» в частині нарахування процентів та, як вбачається з розрахунків заборгованості, з 26.02.2024 року по 25.10.2024 року нараховувало їх за денною процентною ставкою 2,5 % в день, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства. Аналогічне порушення було допущено й самим Позивачем, котрий продовжував нараховувати проценти за денною процентного ставкою 2,5% в день, після набуття права вимоги за кредитним договором.
Вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року, статтю 8 ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено частиною 5, а саме, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Відтак, нарахування як первісним кредитором, так і його правонаступником - Позивачем по справі, процентів за процентною ставкою 2,5% в день є неправомірним та суперечить законодавству.
Разом з тим, Відповідачем не заперечується факт отримання споживчого кредиту розмірі 8000,00 грн, з яких 460,00 грн. було повернуто ОСОБА_1 , а відтак Відповідач погоджується із вимогою Позивача про стягнення з неї суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 540,00 грн. Також, вважає правомірними, нараховані первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» проценти у період з 27.01.2024 року по 25.02.2024 року за процентною ставкою 0,5% в день, з огляду на що Відповідач не заперечує проти стягнення з неї нарахованих процентів за вказаний період у сумі 1 117,00 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що в даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
У частинах першій-третій статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається із апеляційної скарги, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року не визнається лише в частині стягнення з відповідача відсотків за період з 26.02.2024 року по 14.01.2025 року за процентною ставкою 2,5% в день, а тому правомірність рішення в іншій частині, а саме в частині стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів за денною процентною ставкою 0,5% за період з 27.01.2024 року по 25.02.2024 року апеляційним судом не переглядається.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав і повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що27.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 4334725 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі. Умови договору, порядок його укладення та підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Цивільного кодексу України.
29.01.2024 року між сторонами укладено Додатковий договір до Договору № 4334725, яким збільшено суму кредиту на 4 000,00 грн., і загальна сума кредиту склала 8 000,00 грн.
На виконання умов договору ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» надало Відповідачу кредитні кошти у розмірі 8 000,00 грн, що підтверджується копіями довідок платіжного провайдера ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення».
25.10.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 25/10/2024, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 4334725 перейшло до Позивача.
Згідно з наданим Позивачем розрахунком заборгованості, станом на 14.01.2025 року заборгованість Відповідача становить 68 991,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 7 540,00 грн, нарахованих процентів первісним кредитором за період з 27.01.2024 року по 25.10.2024 року - 46 182,50 грн, нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за період з 26.10.2024 року по 14.01.2025 року - 15 268,50 грн.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків нарахованих первісним кредитором у розмірі 46 182 гривні 50 копійок та заборгованості за нарахованими відсотками, нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у розмірі 15 268 гривень 50 копійок, суд першої інстанції виходив із того, що ці проценти нараховані відповідно до умов кредитного договору за фактичний час користування кредитними коштами в межах встановленого строку кредитування та не є штрафними санкціями.
Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно вимог частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави, кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме, надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У справі, яка переглядається, фактичні обставини справи вказують на те, що позивач (кредитор) довів належними і допустимими доказами факт укладення між ним та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит, надання позичальнику кредитних коштів, тобто, виконання належним чином своїх обов`язків.
Позивачем заявлені вимоги про сплату процентів за користування грошовими коштами, що були надані як кредит, та обраховані позивачем (кредитором) відповідно до п.1.4.1 договору про надання споживчого кредиту, а саме: стандартна процентна ставка становить 2,5 % за кожен день користування кредитом.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору від27.01.2024 року та від 29.01.2024року. Зазначені договори недійсними в частині обов`язку сплати процентів за користування кредитом не визнано.
Відтак, колегія апеляційного суду не може погодитись із доводами апеляційної скарги про необхідність взагалі відмовити у стягненні відсотків за користування кредитом, які були нараховані за весь період кредитування.
Разом з тим, колегія апеляційного суду визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо законодавчого обмеження розміру денної процентної ставки. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ), відповідно до яких, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Сторона позивача заперечень та обґрунтованих доводів щодо розміру денної процентної ставки, яка обмежена Законом, у відзиві на апеляційну скаргу не навела.
Оскільки договір укладено після набрання чинності Закону № 3498-IX, тому строк дії пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір, оскільки до укладеного договору після набрання чинності Законом № 3498-IX має застосовуватись вимоги ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, колегія суддів вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року, статтю 8 ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено частиною 5, а саме, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. 
Відтак, нарахування як первісним кредитором, так і його правонаступником - Позивачем по справі, процентів за процентною ставкою 2,5% в день є неправомірним та суперечить законодавству.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи розрахунок заборгованості в частині складової боргу за нарахованими процентами за користування кредитом, у межах доводів апеляційної скарги за період з 26.02.2024 року по 14.01.2025 року не може визнати його таким, що відповідає вимогам Закону, тому здійснює нарахування відсотків із розрахунку денна процентна ставка 1% за 324 дні (7540*1%=75,4 грн*324 календарні дні=24429,6 грн)
Відповідачем не заперечується факт отримання споживчого кредиту розмірі 8000,00 грн, з яких 460,00 грн було повернуто ОСОБА_1 , а відтак судом встановлено, що Відповідач погоджується із вимогою Позивача про стягнення з неї суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 540,00 грн. 
Також, колегія суддів враховує, що проценти нараховані первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» у період з 27.01.2024 року по 25.02.2024 року у сумі 1 117,00 грн за процентною ставкою 0,5% в день стороною відповідача визнано.
Таким чином, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості на загальну суму 33086,60 грн, яка складається з: суми заборгованості за основним боргом у розмірі 7 540,00 грн та суми заборгованості за процентами у розмірі 1117,00 грн та 24429,6 грн нарахованих процентів за період з 26.02.2024 року по 14.01.2025 року із розрахунку денна процентна ставка 1% за 324 дні.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1, п.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу.
Згідно вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із апеляційної скарги відповідача, вона не містить доводів та заперечень проти стягнення з неї витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 8000 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, всього 18000 грн.
В той же час, оскільки на переконання колегії суддів, позов підлягає частковому задоволенню, а саме в суді було заявлено до стягнення позивачем суми заборгованості у загальному розмірі 68 991 грн (100%), однак задоволенню підлягає сума заборгованості у розмірі 33086,60 грн (47,96%), тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на правничу допомогу понесені позивачем у суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 8632,8 грн.
Також, як вбачається із апеляційної скарги, відповідач просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу понесені нею у суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн. У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечень не навів проти заявленого відповідачем до відшкодування розміру витрат на правничу допомогу, тому у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги також підлягає відшкодуванню за рахунок позивача відповідачеві понесені нею витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог (52.04%), що складає 7806 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За положеннями ч. 4 ст. 137 ЦГІК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Водночас, аналізуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, Верховний Суд у своїй постанові від 28 грудня 2020 року (справа N° 640/18402/19) вказав на те, що у разі встановлення сторонами розміру гонорару адвоката у фіксованому розмірі, - такий розмір не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
Так, судом встановлено, що 12 вересня 2025 року між адвокатом Папазовою Г.А. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги № 12/25. 
У зв`язку із підготовкою Відповідача до судового розгляду в суді апеляційної інстанції були понесені витрати на оплату правничої допомоги у фіксованому розмірі 15 000 грн, які підтверджуються доданими до скарги документами, зокрема: договором про надання правничої допомоги, додатковою угодою, квитанцією до прибуткового касового ордера.
Як слідує із матеріалів справи обидві сторони цього спору заявили про відшкодування витрат на правничу допомогу у виді фіксованого розміру.
Крім того, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За розгляд позову у суді першої інстанції підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача 1161,78 грн судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 47,96 % сплаченого судового збору за подання позовної заяви (2 422,40 грн).
Та за рахунок позивача підлягає відшкодуванню відповідачеві судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (52,04%). При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн, з яких 52,04% становить 1890,92 грн (3 633,60*52,04% /100%).
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином за рахунок позивача підлягає відшкодуванню відповідачеві витрати на судовий збір у розмірі 729,14 грн (1890,92 грн -1161,78 грн), а за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню позивачеві витрати на правничу допомогу у розмірі 826,80 грн (8632,80 грн-7806 грн).

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року змінити, виклавши його в наступній редакції.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822) заборгованість у сумі 33086 (тридцять три тисячі вісімдесят шість) грн 60 коп., яка складається з: суми заборгованості за основним боргом у розмірі 7 540,00 грн; суми заборгованості за процентами у розмірі 1 117,00 грн за період з 27.01.2024 по 25.02.2024 року та суми заборгованості за процентами у розмірі 24429,6 грн нарахованих за період з 26.02.2024 року по 14.01.2025.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 826,80 грн (вісімсот двадцять шість) грн80 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822) витрати на правничу допомогу у розмірі 729,14 грн (сімсот двадцять дев`ять) грн 14 коп. 
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	Д.О. Таргоній	
	С.О. Журба