ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
25.05.2026	Справа № 910/1267/26	

За позовом Служби безпеки України 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДВІКСІМ» 
про стягнення 403 970, 20 грн,
Суддя Я.А.Карабань
Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось). 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Служба безпеки України (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДВІКСІМ» (надалі - відповідач) про стягнення 403 970, 20 грн, з яких: 264 670,13 грн пеня та 139 300, 07 грн штраф.
Позовні вимоги, з посиланням на ст. 11, 509, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 629 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором про закупівлю товарів за державні кошти №19/1-442в від 26.07.2025, в частині повної та своєчасної поставки товару.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.
23.02.2026 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/1267/26. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
13.03.2026 від представника відповідача надійшов відзив, у якому останній заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі, та, зокрема, зазначає, що на виконання умов договору 24.09.2025 відповідач поставив товар за адресою, повідомленою позивачем (п. 5.2 договору), що підтверджується: видатковою накладною № 11 від 24.09.2025 та товарно-транспортною накладною № 11 від 24.09.2025. Отже, на думку відповідача, він виконав своє зобов`язання щодо поставки товару в межах строку, визначеного договором. Разом з тим, у той самий день - 24.09.2025 позивач не прийняв поставлений відповідачем товар, у зв`язку з чим товар було повернуто відповідачу. При цьому, як зазначає відповідач, позивачем не було надано жодних письмових документів, які б містили зауваження щодо якості, комплектності, технічних характеристик товару або пояснювали причину його неприйняття. Вказує, що факт повернення товару та його стан на момент повернення зафіксовано в акті огляду товару, повернутого покупцем, від 24.09.2025, складеному працівниками відповідача. Крім цього, зазначає, що замість акта, передбаченого пунктом 5.8. договору, позивачем було складено акт про невідповідність технічного (якісного, комплектного) стану турнікетів системи контролю доступу, датований 26.09.2025, який не передбачений умовами договору та складений позивачем в односторонньому порядку. Водночас поставлений товар був повернутий відповідачу 24.09.2025, що підтверджується актом огляду товару. За таких обставин позивач не мав фактичної можливості здійснити огляд товару 26.09.2025, на підставі якого було складено акт про невідповідність технічного (якісного, комплектного) стану турнікетів, оскільки станом на цю дату товар вже був повернутий відповідачу та не перебував у позивача. Отже, на думку відповідача, документ, на який посилається позивач, не відповідає порядку фіксації недоліків товару, визначеному договором, а тому не може вважатися належним підтвердженням невідповідності товару умовам договору. Також відповідач вказує, що зазначений акт був направлений йому лише 20.10.2025, що підтверджується електронним листуванням між сторонами, тобто майже через місяць після складання акта. Крім того, зазначає, що акт від 26.09.2025 навіть не згадувався позивачем у претензії від 14.10.2025 та не був до неї доданий. Отже, на момент направлення претензії позивач не надав відповідачу жодного документа, який би підтверджував правомірність вимог щодо стягнення штрафних санкцій. Також відповідач вказує, що між сторонами виник спір не щодо строків поставки товару, а щодо безпідставної відмови позивача від його прийняття. Водночас обов`язку відповідача здійснити поставку товару кореспондує обов`язок позивача прийняти цей товар. На думку відповідача, оскільки позивач відмовився від прийняття товару, чим фактично унеможливив виконання зобов`язання з поставки, така відмова не може свідчити про прострочення відповідача.
16.03.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує проти викладених відповідачем доводів у відзиві на позов, посилаючись на те, що обов`язком відповідача було не лише здійснення фізичної доставки товару, але й обов`язок поставити товар, що відповідає всім вимогам договору та технічної специфікації. Вказує, що під час огляду доставленого товару представниками позивача було встановлено його невідповідність технічним вимогам договору та технічної специфікації. За результатами проведеного огляду складено акт про невідповідність технічного (якісного, комплектного) стану турнікетів системи контролю доступу від 26.09.2025, у якому зафіксовано істотні недоліки поставленого товару. Зокрема, актом встановлено: невідповідність технічних характеристик турнікетів вимогам технічної специфікації; відсутність передбачених конструктивних елементів; відсутність необхідної технічної документації; відсутність гарантійної та експлуатаційної документації; невідповідність комплектності поставленого товару умовам договору. Зазначені обставини підтверджуються актом огляду та порівнянням фактичних характеристик поставленого товару з технічною специфікацією, що є невід`ємною частиною договору. Крім того, зазначає, що в акті зазначено, що представник відповідача під час передачі товару був відсутній, що унеможливило належне документальне оформлення передачі товару та усунення виявлених недоліків. Отже, поставлений відповідачем товар фактично не відповідав умовам договору. Також вказує, що оскільки поставлений відповідачем товар не відповідав вимогам договору щодо технічних характеристик, якості та комплектності, позивач правомірно відмовився від його прийняття. Позивач зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що: відповідач поставив товар, який не відповідає умовам договору; відмова позивача від прийняття такого товару була правомірною; відповідачем порушено договірні зобов`язання; нарахування штрафних санкцій здійснено на законних підставах. Отже, на думку позивача, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, ґрунтуються виключно на власному тлумаченні обставин справи, не підтверджуються належними та допустимими доказами та не спростовують встановлених у справі фактів порушення відповідачем умов договору.
17.03.2026 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
20.03.2026 від представника позивача надійшли пояснення на заперечення відповідача.
30.03.2026 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшла виписка банку про рух коштів, а також письмове підтвердження, що ціна позову не змінилась.
Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.07.2025 між позивачем (надалі - покупець) та відповідачем (надалі - продавець) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №19/1-442в (надалі - договір), відповідно до п.1.1. якого, продавець зобов`язується у терміни, у порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити та передати у власність покупцю турнікети системи контролю доступу (код ДК 021:2015-35120000-1 - Системи та пристрої нагляду та охорони) (надалі - товар) у кількості, комплектності та по ціні, відповідно до специфікації (додаток №1) та технічної специфікації (додаток №2), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених даним договором. 
Згідно з п.2.1. договору, продавець гарантує, що передає (поставляє) покупцю товар якість та комплектність якого відповідає вимогам технічної специфікації (додаток №2), нормативно-технічної документації, яка діє на території України, технологічним регламентам (технічним умовам) заводу-виробника (сертифікату виробника), стандартам якості (сертифікатам якості/відповідності, технічним вимогам), які встановлені чинними державними стандартами України, та іншій документації, що встановлює вимоги до якості товару такого типу.
Товар постачається (передається) продавцем з маркуванням заводу/фірми виробника. Товар (у тому числі деталі, вузли, запасні частини та компоненти, з яких він складається), повинен бути новим (не був у використанні з моменту виготовлення заводом-виробником, зібраний у єдиний виріб вперше та вперше проданий, не ремонтувався і не відновлювався будь-яким чином у будь-яких умовах), має належну якість (товар має забезпечувати функціонування за призначенням відповідно до технічних умов заводу-виробника та не мати будь-яких ознак, що можуть вказувати прямо чи опосередковано на ознаки зберігання в умовах, не визначених виробником для цього товару, ушкодження при транспортуванні або зберіганні, дії факторів техногенного або природного середовища, що можуть вплинути на властивості товару під час його експлуатації) (п.2.2.1. договору).
Пунктом 3.1. договору визначено, що ціна цього договору згідно з специфікацією (додаток №1) становить: 1 990 001, 00 грн, у тому числі ПДВ: 331 666, 83 грн.
Відповідно до п.4.2. договору, оплата за товар здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України - лише за фактично отриманий товар на підставі належним чином оформлених документів продавця (рахунку-фактури, видаткової накладної тощо) протягом 10 банківських днів після поставки товару при наявності бюджетних призначень на ці цілі, з можливістю відстрочки платежу до кінця бюджетного року без нарахування штрафних санкцій.
Згідно з п.5.1. договору, строк (термін) поставки (передачі) продавцем товару покупцю: до 25.09.2025. 
Поставка, (передача) продавцем товару покупцю здійснюється згідно із специфікацією (додаток №1) та технічною специфікацією (додаток №2). 
Відповідно до п.5.2. договору, поставка (передача) (у т.ч. в межах гарантійних зобов`язань, за необхідністю) товару здійснюється силами, засобами, транспортом продавця та за рахунок продавця на адресу покупця: м. Київ. 
Пунктом 5.3. договору сторони погодили, що під час приймання-передачі товару сторони зобов`язані перевірити у повному обсязі кількість, якість і комплектність товару, яка повинна відповідати усім технологічним регламентам (показникам) заводу-виробника (сертифікату виробника) та технічним вимогам, наведеним у додатку №2, належним чином оформити і підписати усі необхідні товарно-супровідні документи, що засвідчують факт приймання-передачі товару (видаткові накладні, довіреність тощо).
Підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної підтверджує належну комплектність, якість та кількість товару на момент його приймання- передачі. 
Покупець не підписує документи, зазначені у п. 5.3. договору в разі виявлення факту передачі неякісного (дефектного), некомплектного, некількісного товару. У такому разі складається акт усунення недоліків (невідповідностей) товару, який підписують представники сторін (пп. 5.3.1. договору).
Згідно з п.5.4. договору, передача покупцю товару здійснюється у разі надання продавцю довіреності на отримання зазначеної кількості товару. Право власності покупця на переданий продавцем товар виникає з моменту приймання товару покупцем, що засвідчується підписанням сторонами усіх необхідних товарно-супровідних документів (видаткової накладної тощо). 
Відповідно до п. 5.6. договору, разом з товаром продавець надає покупцю: рахунок-фактуру, видаткову накладну, паспорт (технічну документацію, гарантійні документи з інформацією щодо технічних характеристик, правил експлуатації, рекомендацій та гарантійних зобов`язань на товар тощо). 
Згідно з п. 5.8. договору, у разі постачання (передачі) продавцем покупцю неякісного (дефектного/бракованого, некомплектного, некількісного) товару, такого, що не відповідає умовам п.п. 2.1.-2.2.1 договору та/або вимогам, наведеним у додатках №1, №2, виявленого покупцем (сторонами) під час його приймання-передачі, продавець сплачує штраф, передбачений п. 8.2. договору та, за погодженням покупця, ремонтує дефектні частини товару, усуває виявлені несправності, недоліки (дефекти/брак, некомплектність) та/або забезпечує його заміну новим якісним (комплектним, кількісним), відповідним до умов п.п. 2.1.-2.2.1. договору та/або вимог, наведених у додатках №1, №2 товаром, за власний рахунок (силами, засобами та транспортом) протягом 10 робочих днів з дня отримання продавцем від покупця оформленого (складеного) і підписаного сторонами акту усунення недоліків (невідповідності) товару.
Присутність та участь продавця (його уповноваженого представника) під час оформлення (складання) і підписання зазначеного акту - обов`язкова.
У разі відмови продавця оформити (скласти) і підписати вказаний акт або неявки представників продавця для складання такого акту, покупець має право самостійно, у односторонньому порядку його оформити (скласти) з обов`язковим внесенням відомостей про відмову продавця від його підписання (та/або неявку), який у цьому разі буде підтверджуючим документом і належним доказом наявності недоліків (дефектів/браку, некомплектності, не кількості) у товарі, невідповідності умовам п.п. 2.1.-2.2.1 договору та/або вимогам, наведеним у додатках №1, №2 і достатнім доказом для ремонту дефектних частин товару, усунення виявлених несправностей, недоліків (дефектів/браку, некомплектності) товару та/або його заміни продавцем на новий товар належної якості (комплектності, кількості), відповідності до умов п.п.2.1.-2.2.1. договору та/або вимог, наведених у додатках №1, №2.
Відповідно до п.7.3.2. договору продавець зобов`язаний поставити товар, якість якого відповідає умовам, визначеним у договорі.
Згідно з п. 8.2. договору, у разі поставки (передачі) продавцем покупцю неякісного (дефектного/бракованого, некомплектного, некількісного), такого, що не відповідає умовам п.п. 2.1.-2.2.1. договору та/або вимогам наведеним у додатках №1, №2) товару, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 20% вартості такого товару та за власний рахунок (силами, засобами та транспортом) здійснює заміну на аналогічний товар належної якості, кількості/комплектності, відповідності до умов п.п. 2.1.-2.2.1. договору та/або вимог, наведених у додатках №1, №2 товаром протягом 3 робочих днів з дня отримання від покупця акта усунення недоліків (невідповідності) товару. 
Пунктом 8.3. передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання продавець сплачує покупцю пеню, у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Відповідно до п.12.1. договору, він набуває чинності з дати підписання його сторонами та діє до 15.12.2025.
Специфікацією (додаток № 1 до договору) сторони погодили найменування, кількість та ціну товару, що поставляється на загальну суму 1 990 001, 00 грн.
24.09.2025 відповідачем було заплановано здійснення поставки товару на загальну суму 1 990 001, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною №11 від 24.09.2025 та товарно-транспортною накладною №11 від 24.09.2025. Вказана видаткова накладна з боку позивача не підписана.
Однак, як зазначає позивач, за результатами огляду та перевірки товару, представниками позивача встановлено істотні порушення умов договору, зокрема, що поставлений товар за всіма трьома позиціями предмета закупівлі не відповідає умовам договору та технічній специфікації, а саме:
- повнозростовий однопрохідний турнікет: має інші габарити, ніж передбачено технічною специфікацією, відрізняється за параметром ширини проходу, не відповідає заявленому значенню напрацювання на відмову, не обладнаний сервоприводом, не містить акумуляторної батареї, не супроводжується технічною, гарантійною та експлуатаційною документацією.
- повнозростовий двопрохідний вуличний турнікет: має інші габарити, ніж передбачено технічною специфікацією, відрізняється за параметром ширини проходу, не відповідає заявленому значенню напрацювання на відмову, не обладнаний сервоприводом, відсутній дах із нержавіючої сталі для вуличної установки турнікету, не містить акумуляторної батареї, не супроводжується технічною, гарантійною та експлуатаційною документацією.
- напівростовий турнікет: має інші габарити, ніж передбачено технічною специфікацією, відрізняється за параметром ширини проходу, не відповідає заявленому значенню напрацювання на відмову, не супроводжується технічною, гарантійною та експлуатаційною документацією.
Вказані обставини зафіксовані в акті від 26.09.2025 про невідповідність технічного (якісного, комплектного) стану турнікетів системи контролю доступу, складеному представниками позивача. 
24.09.2025 товар на загальну суму 1 990 001, 00 грн був повернутий відповідачу, що підтверджується актом огляду товару, повернутого покупцем від 24.09.2025, складеного представниками відповідача.
30.09.2025 відповідач звернувся до позивача з листом за вих.№254 про відмову від договору про закупівлю товарів за державні кошти №19/1-442в від 26.07.2025, у якому відповідач зазначив, що на виконання умов договору 24.09.2025 продавець доставив товар на адресу покупця автомобілем MAN д.н. НОМЕР_1 , що підтверджується видатковою накладною №11 від 24.09.2025 та товарно-транспортною накладною №11 від 24.09.2025. Покупець відмовився приймати товар без обґрунтування причин такого рішення. Враховуючи факт відмови покупця від поставленого за договором товару та, керуючись ст. 690, 692 Цивільного кодексу України, продавець заявляє про односторонню відмову від договору та просить покупця вважати договір розірваним з дати отримання цього листа.
14.10.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. №19/18-1943 у якій вимагав, у зв`язку із порушенням строку поставки товару, у місячний термін сплатити штрафні санкції у розмірі 25 870, 00 грн.
У відповідь лист за вих.№254 від 30.09.2025, позивач листом за вих.№19/1/1/1-1958 від 16.10.2025 повідомив відповідача, що 24.09.2025 продавцем було заплановано здійснення поставки товару на адресу покупця згідно з п.5.2. договору, за результатами огляду та перевірки якого представниками позивача було встановлено істотні порушення умов договору та складено акт про невідповідність технічного (якісного, комплектного) стану турнікетів системи контролю доступу. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідно до умов договору поставка товару мала бути здійснена до 25.09.2025, а поставлений 24.09.2025 товар не відповідав його умовам, розірвання договору може бути здійснене шляхом укладання додаткової угоди.
У відповідь на претензію за вих. №19/18-1943 від 14.10.2025, відповідач листом за вих.№390 від 17.10.2025 повідомив позивача, що нарахування штрафних санкцій продавцю за порушення строку поставки товару в даному випадку є незаконним, а претензія про сплату штрафних санкцій не підлягає задоволенню, оскільки товар було поставлено в строк, передбачений договором, але покупець від нього відмовився, чим фактично перешкодив виконанню зобов`язань продавцем.
Також 17.10.2025 відповідач звернувся до позивача з листом за вих.№389 у якому просив позивача лист за вих.№254 від 30.09.2025 залишити без розгляду. Також зазначив, що відмова покупця від поставленого товару є відмовою покупця від договору. Якщо покупець вважає, що скористався правом на дострокове припинення договору, просить письмово повідомити про це продавця.
У відповідь на вказаний лист, позивач листом за вих.№19/1/1/1-2127 від 11.11.2025 повідомив відповідача, що відмова покупця від прийняття товару була правомірною та обґрунтованою. Посилання продавця на статті ст. 690, 692 Цивільного кодексу України є безпідставним, оскільки зазначені норми застосовуються лише у випадку безпідставної відмови покупця, що у даному випадку відсутнє. Також зазначив, що заява продавця про односторонню відмову від договору не має правових наслідків та не звільняє його від виконання зобов`язань. З огляду на викладене вказує, що розірвання договору може бути здійснене шляхом укладення додаткової угоди між сторонами.
У відповідь на зазначений лист, відповідач листом за вих.№280 від 17.11.2025 повідомив позивача, що відповідно до п.5.1., 5.7. договору продавець виконав свої зобов`язання щодо поставки товару 24.09.2025, поставивши якісний товар, що відповідає умовам договору, в заводській упаковці з належним ступенем захисту та маркуванням, що забезпечувало його цілісність і збереження під час транспортування та зберігання. Документи, передбачені умовам договору, знаходились в упаковці товару, цілісність якої не була порушена, і повернулись разом з товаром продавцю. Також відповідач звертає увагу, що турнікети під час транспортування були в розібраному стані, що унеможливлює проведення достовірних вимірювань та оцінки відповідності технічним вимогам. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що відмова покупця від поставленого товару є фактичною відмовою покупця від договору. У зв`язку з цим, якщо покупець має намір достроково припинити договір, відповідач просить надіслати проект відповідної додаткової угоди про розірвання договору без застосування будь-яких штрафних санкцій та інших фінансових претензій до продавця.
Додаткової угоди про розірвання договору про закупівлю товарів за державні кошти №19/1-442в від 26.07.2025 матеріали справи не містять.
Предметом даного позову є вимоги позивача до відповідача про стягнення 264 670, 13 грн пені та 139 300, 07 грн штрафу.
Підставами позову є порушення відповідачем договору, в частині повної та своєчасної поставки товару.
Договір укладений між позивачем та відповідачем є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.
Вказаний договір є підставою для виникнення в його сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вже зазначалося судом вище сторонами погоджено термін поставки товару до 25.09.2025 (п. 5.1. договору).
Ціна товару за договором становить 1 990 001, 00 грн (п. 3.1. договору).
З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2025 відповідачем було заплановано здійснення поставки товару на загальну суму 1 990 001, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною №11 від 24.09.2025 та товарно-транспортною накладною №11 від 24.09.2025. Вказана видаткова накладна з боку позивача не підписана.
Однак, як убачається з акту від 26.09.2025 про невідповідність технічного (якісного, комплектного) стану турнікетів системи контролю доступу, складеного представниками позивача, за результатами огляду та перевірки товару, представниками позивача встановлено істотні порушення умов договору, а саме: 
- поставлений товар не відповідав технічним характеристикам, показникам якості та комплектності, визначеним технічною специфікацією до договору; 
- відсутня обов`язкова супровідна документація, зокрема паспорти, технічна та гарантійна документація;
- відсутній уповноважений представник продавця, що відповідно до умов договору унеможливило складання акта усунення недоліків. 
24.09.2025 товар на загальну суму 1 990 001, 00 грн був повернутий відповідачу, що підтверджується актом огляду товару, повернутого покупцем від 24.09.2025, складеного представниками відповідача.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання за договором у частині своєчасної поставки товару позивачем заявлено до стягнення 264 670, 13 грн пені та 139 300, 07 грн штрафу.
Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п. 8.3. договору, за порушення строків виконання зобов`язання продавець сплачує покупцю пеню, у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов?язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня і штраф є формами неустойки та є окремими і самостійними видами юридичної відповідальності та в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.
Відповідач, заперечуючи проти позову, зокрема, зазначає, що виконав зобов`язання щодо поставки товару в межах строку, визначеного договором. Разом з тим, у той самий день - 24.09.2025 позивач не прийняв поставлений відповідачем товар, у зв`язку з чим товар було повернуто відповідачу. При цьому, як зазначає відповідач, позивачем не було надано жодних письмових документів, які б містили зауваження щодо якості, комплектності, технічних характеристик товару або пояснювали причину його неприйняття. 
Так, згідно з п.5.4. договору, передача покупцю товару здійснюється у разі надання продавцю довіреності на отримання зазначеної кількості товару. Право власності покупця на переданий продавцем товар виникає з моменту приймання товару покупцем, що засвідчується підписанням сторонами усіх необхідних товарно-супровідних документів (видаткової накладної тощо). 
Отже, сам факт фізичного прибуття товару 24.09.2025 на адресу позивача не означає належного виконання зобов`язання за договором, якщо товар не відповідає умовам п. 2.1.-2.2.1. договору та технічній специфікації.
Поряд з цим, як установлено судом вище, за результатами огляду та перевірки товару, представниками позивача встановлено істотні порушення умов договору, а саме: 
- поставлений товар не відповідав технічним характеристикам, показникам якості та комплектності, визначеним технічною специфікацією до договору; 
- відсутня обов`язкова супровідна документація, зокрема паспорти, технічна та гарантійна документація;
- відсутній уповноважений представник продавця, що відповідно до умов договору унеможливило складання акта усунення недоліків. 
Вказані обставини зафіксовані в акті від 26.09.2025 про невідповідність технічного (якісного, комплектного) стану турнікетів системи контролю доступу, складеному представниками позивача. 
Щодо доводів відповідача про те, що акт від 26.09.2025 про невідповідність технічного (якісного, комплектного) стану турнікетів системи контролю доступу є одностороннім і не передбачений умовами договору суд зазначає таке.
Так, п. 5.3, п. 5.3.1 та п. 5.8. договору сторони погодили спеціальний порядок приймання товару та фіксації його невідповідності.
Зокрема, пунктом 5.3. договору сторони погодили, що під час приймання-передачі товару сторони зобов`язані перевірити у повному обсязі кількість, якість і комплектність товару, яка повинна відповідати усім технологічним регламентам (показникам) заводу-виробника (сертифікату виробника) та технічним вимогам, наведеним у додатку №2, належним чином оформити і підписати усі необхідні товарно-супровідні документи, що засвідчують факт приймання-передачі товару (видаткові накладні, довіреність тощо).
Підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної підтверджує належну комплектність, якість та кількість товару на момент його приймання- передачі. 
Покупець не підписує документи, зазначені у п. 5.3. договору в разі виявлення факту передачі неякісного (дефектного), некомплектного, некількісного товару. У такому разі складається акт усунення недоліків (невідповідностей) товару, який підписують представники сторін (пп. 5.3.1. договору).
Згідно з п. 5.8. договору, у разі постачання (передачі) продавцем покупцю неякісного (дефектного/бракованого, некомплектного, некількісного) товару, такого, що не відповідає умовам п.п. 2.1.-2.2.1. договору та/або вимогам, наведеним у додатках №1, №2, виявленого покупцем (сторонами) під час його приймання-передачі, продавець сплачує штраф, передбачений п. 8.2. договору та, за погодженням покупця, ремонтує дефектні частини товару, усуває виявлені несправності, недоліки (дефекти/брак, некомплектність) та/або забезпечує його заміну новим якісним (комплектним, кількісним), відповідним до умов п.п. 2.1.-2.2.1. договору та/або вимог, наведених у додатках №1, №2 товаром, за власний рахунок (силами, засобами та транспортом) протягом 10 робочих днів з дня отримання продавцем від покупця оформленого (складеного) і підписаного сторонами акту усунення недоліків (невідповідності) товару.
Присутність та участь продавця (його уповноваженого представника) під час оформлення (складання) і підписання означеного акту - обов`язкова.
У разі відмови продавця оформити (скласти) і підписати вказаний акт або неявки представників продавця для складання такого акту, покупець має право самостійно, в односторонньому порядку його оформити (скласти) з обов`язковим внесенням відомостей про відмову продавця від його підписання (та/або неявку), який у цьому разі буде підтверджуючим документом і належним доказом наявності недоліків (дефектів/браку, некомплектності, не кількості) у товарі, невідповідності умовам п.п. 2.1.-2.2.1 договору та/або вимогам, наведеним у додатках №1, №2 і достатнім доказом для ремонту дефектних частин товару, усунення виявлених несправностей, недоліків (дефектів/браку, некомплектності) товару та/або його заміни продавцем на новий товар належної якості (комплектності, кількості), відповідності до умов п.п.2.1.-2.2.1. договору та/або вимог, наведених у додатках №1, №2.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, закріпленої у постанові від 14.12.2018 по справі № 914/809/18 зазначено, що суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному дослідженні обставин справи, при цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили, а оцінці підлягає як кожний доказ окремо, так і їх сукупність. 
Аналогічний підхід неодноразово підтверджено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.04.2021 у справі № 910/701/17 та від 17.06.2022 у справі № 904/6994/20, де зазначено, що суд зобов`язаний оцінювати належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв`язок у сукупності, і жодні докази не можуть мати заздалегідь визначеної сили. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 по справі № 916/3027/21 також наголошувала, що письмові та електронні документи є доказами у розумінні ст. 73 ГПК України, якщо вони містять відомості про факти, що мають значення для справи, а їх допустимість визначається не формою, а можливістю ідентифікації змісту та перевірки достовірності.
Отже, із наведених правових позицій Верховного Суду випливає усталений підхід, що доказ не може бути відхилений лише через його найменування, тип чи спосіб оформлення, якщо він містить фактичні дані, що підтверджують обставини спору.
Суд вважає, що акт про невідповідність технічного (якісного, комплектного) стану товару від 26.09.2025 є належним, допустимим та достовірним доказом у розумінні статей 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки містить безпосередні відомості щодо обставин, які входять до предмета доказування у даній справі, а саме - щодо фактичного технічного стану поставленого товару, його комплектності, відповідності технічній специфікації та наявності супровідної документації на момент проведення огляду.
Зазначений акт складений уповноваженими представниками позивача за результатами фактичного огляду товару, проведеного у день його доставки 24.09.2025, містить конкретний перелік встановлених невідповідностей, їх детальний опис, співставлення поставленого товару з вимогами технічної специфікації договору та відображає обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
При цьому, зміст акта узгоджується з іншими матеріалами справи, зокрема листуванням сторін, листом позивача про виявлені недоліки, фактом неприйняття товару покупцем, а також актом огляду товару від 24.09.2025, складеним самим відповідачем, яким підтверджується повернення товару у день поставки.
Суд також враховує, що відповідачем не надано суду, у порядку передбаченому ГПК України, жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував зафіксовані в акті відомості, підтверджував відповідність поставленого товару вимогам договору або свідчив про недостовірність викладених у ньому обставин. Заперечення відповідача фактично зводяться виключно до формального оспорювання назви документа та дати його оформлення, однак не спростовують суті встановлених у ньому порушень.
Крім того, положення п. 5.3.1. та п. 5.8. договору не містять заборони на оформлення первинного документа фіксації виявлених недоліків у формі, відмінній від акта усунення недоліків, а тому сам по собі спосіб оформлення акта від 26.09.2025 не впливає на його доказове значення.
Правове значення зазначеного документа визначається не його формальним найменуванням, а змістом, фактичними даними, які в ньому зафіксовані, та його здатністю підтверджувати наявність або відсутність обставин належного виконання договірного зобов`язання.
За таких обставин суд дійшов висновку, що акт від 26.09.2025 є належним письмовим доказом неналежної якості, комплектності та невідповідності поставленого товару умовам договору і підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі.
Щодо складання позивачем акта від 26.09.2025 про невідповідність технічного (якісного, комплектного) стану турнікетів системи контролю доступу за відсутності представника продавця, суд зазначає таке.
Матеріалами справи встановлено, що під час поставки 24.09.2025 представник відповідача був відсутній, що прямо зазначено: у листуванні між позивачем та відповідачем та в самому акті від 26.09.2025.
Відповідно до п. 5.8 договору участь представника продавця при фіксації невідповідності є обов`язковою, однак її відсутність не позбавляє покупця права зафіксувати факт порушення в односторонньому порядку з відповідною відміткою.
Більше того, зазначена умова договору прямо передбачає, що у разі неявки або відмови продавця, покупець має право самостійно оформити відповідний документ, який визнається належним доказом.
Отже, доводи відповідача про односторонність акта суперечать змісту п. 5.8. договору, який саме передбачає можливість одностороннього оформлення документа у разі недобросовісної поведінки продавця.
Стосовно того, що акт датовано позивачем 26.09.2025, а не 24.09.2025 суд зазначає таке.
Аналіз положень п. 5.3.1. та п. 5.8. договору свідчить, що зазначені умови регулюють процедуру фіксації виявлених недоліків товару та наслідки їх встановлення, однак не містять жодної імперативної вимоги щодо конкретної дати складання акта усунення недоліків або строку його оформлення.
Зміст вказаних пунктів визначає лише, що: по-перше, у разі виявлення неякісного, некомплектного або такого, що не відповідає умовам договору товару, складається відповідний акт, по-друге, такий акт підлягає оформленню та підписанню сторонами, по-третє, у разі відмови або неявки продавця покупець має право оформити його в односторонньому порядку з фіксацією відповідних обставин.
Водночас жодна з умов договору не встановлює обов`язку скласти акт виключно в день поставки, заборони на його оформлення після первинного огляду товару та втрати доказового значення акта у разі його оформлення в іншу дату.
Отже, твердження відповідача про порушення порядку оформлення акта через його складання 26.09.2025 є безпідставним і таким, що не випливає з умов договору.
Також суд зазначає, що сам факт того, що товар був оглянутий 24.09.2025, не прийнятий покупцем і фактично вибув з території позивача, жодним чином не заперечує дійсності акта від 26.09.2025, який лише письмово закріпив результати огляду, проведеного у день поставки. 
Щодо посилання відповідача на акт огляду товару, повернутого покупцем від 24.09.2025, складеного представниками відповідача, суд зазначає таке.
Так, 24.09.2025 товар на загальну суму 1 990 001, 00 грн був повернутий відповідачу, що підтверджується актом огляду товару, повернутого покупцем від 24.09.2025, складеного представниками відповідача.
Однак, проаналізувавши вказаний акт, суд зазначає, що ним встановлено лише факт зовнішнього огляду упаковки після повернення товару, при цьому прямо зазначено, що: внутрішня комплектність товару не перевірялася; функціональні характеристики не досліджувалися; для перевірки технічних параметрів необхідні були монтаж, підключення та пусконалагодження обладнання.
При цьому, цей акт не містить технічного висновку про відповідність товару договору, не підтверджує якість, комплектність чи функціональність товару та не спростовує зафіксованих позивачем невідповідностей товару умовам договору.
Отже, акт відповідача від 24.09.2025 не може розцінюватися як доказ належного виконання ним своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної поставки товару належної якості.
Стосовно фактичної невідповідності поставленого товару умовам договору, суд зазначає таке.
Так, згідно з п.2.1. договору, продавець гарантує, що передає (поставляє) покупцю товар якість та комплектність якого відповідає вимогам технічної специфікації (додаток №2), нормативно-технічної документації, яка діє на території України, технологічним регламентам (технічним умовам) заводу-виробника (сертифікату виробника), стандартам якості (сертифікатам якості/відповідності, технічним вимогам), які встановлені чинними державними стандартами України, та іншій документації, що встановлює вимоги до якості товару такого типу.
Товар постачається (передається) продавцем з маркуванням заводу/фірми виробника. Товар (у тому числі деталі, вузли, запасні частини та компоненти, з яких він складається), повинен бути новим (не був у використанні з моменту виготовлення заводом-виробником, зібраний у єдиний виріб вперше та вперше проданий, не ремонтувався і не відновлювався будь-яким чином у будь-яких умовах), має належну якість (товар має забезпечувати функціонування за призначенням відповідно до технічних умов заводу-виробника та не мати будь-яких ознак, що можуть вказувати прямо чи опосередковано на ознаки зберігання в умовах, не визначених виробником для цього товару, ушкодження при транспортуванні або зберіганні, дії факторів техногенного або природного середовища, що можуть вплинути на властивості товару під час його експлуатації) (п.2.2.1. договору).
Як зазначалось судом вище, пунктом 5.3. договору сторони погодили, що під час приймання-передачі товару сторони зобов`язані перевірити у повному обсязі кількість, якість і комплектність товару, яка повинна відповідати усім технологічним регламентам (показникам) заводу-виробника (сертифікату виробника) та технічним вимогам, наведеним у додатку №2, належним чином оформити і підписати усі необхідні товарно-супровідні документи, що засвідчують факт приймання-передачі товару (видаткові накладні, довіреність тощо).
Підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної підтверджує належну комплектність, якість та кількість товару на момент його приймання- передачі. 
Відповідно до п. 5.6. договору, разом з товаром продавець надає покупцю: рахунок-фактуру, видаткову накладну, паспорт (технічну документацію, гарантійні документи з інформацією щодо технічних характеристик, правил експлуатації, рекомендацій та гарантійних зобов`язань на товар тощо). 
Згідно з п.7.3.2. договору продавець зобов`язаний поставити товар, якість якого відповідає умовам, визначеним у договорі.
Із дослідженого судом акта від 26.09.2025 про невідповідність технічного (якісного, комплектного) стану турнікетів системи контролю доступу вбачається, що поставлений товар за всіма трьома позиціями предмета закупівлі не відповідає умовам договору та технічній специфікації, зокрема:
- повнозростовий однопрохідний турнікет: має інші габарити, ніж передбачено технічною специфікацією, відрізняється за параметром ширини проходу, не відповідає заявленому значенню напрацювання на відмову, не обладнаний сервоприводом, не містить акумуляторної батареї, не супроводжується технічною, гарантійною та експлуатаційною документацією.
- повнозростовий двопрохідний вуличний турнікет: має інші габарити, ніж передбачено технічною специфікацією, відрізняється за параметром ширини проходу, не відповідає заявленому значенню напрацювання на відмову, не обладнаний сервоприводом, відсутній дах із нержавіючої сталі для вуличної установки турнікету, не містить акумуляторної батареї, не супроводжується технічною, гарантійною та експлуатаційною документацією.
- напівростовий турнікет: має інші габарити, ніж передбачено технічною специфікацією, відрізняється за параметром ширини проходу, не відповідає заявленому значенню напрацювання на відмову, не супроводжується технічною, гарантійною та експлуатаційною документацією.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.
Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.
Згідно з ст.678 Цивільного кодексу України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:
1) пропорційного зменшення ціни;
2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;
3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:
1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;
2) вимагати заміни товару.
Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.
У свою чергу, відповідач, у порушення умов договору, 24.09.2025 здійснив поставку товару, який не відповідав технічним характеристикам, показникам якості та комплектності, визначеним технічною специфікацією до договору, не надав обов`язкової супровідної документації, зокрема паспорти, технічної та гарантійної документація, а також не забезпечив явку уповноваженого представника продавця під час приймання-передачі товару.
Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: « 8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були».
Суд зазначає, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу у розумінні статей 73-77 Господарського процесуального кодексу України, який би спростовував зафіксовані в акті від 26.09.2025 невідповідності або підтверджував повну відповідність поставленого товару вимогам договору.
Навпаки, складений самим відповідачем акт огляду товару, повернутого покупцем, від 24.09.2025 фактично підтверджує, що товар не був прийнятий позивачем та був повернутий відповідачу у той самий день. При цьому, у зазначеному акті прямо вказано, що перевірка внутрішньої комплектності, функціонування механізмів, сервоприводів, параметрів проходу та інших технічних характеристик не здійснювалася у зв`язку з необхідністю розпакування, монтажу та підключення обладнання.
Отже, посилання відповідача на належне виконання зобов`язання шляхом доставлення товару 24.09.2025 на адресу позивача є безпідставним, оскільки належним виконанням договору поставки у розумінні статей 526, 629, 673, 678 Цивільного кодексу України є не сам факт прибуття товару до місця поставки, а передання покупцю товару належної якості, комплектності та з повним документаційним супроводом.
Сам факт того, що товар був повернутий відповідачу 24.09.2025 та, як зазначає відповідач, перебував у нього після огляду, повністю спростовує доводи останнього про належне завершення поставки та виконання зобов`язання. Належне виконання договору поставки передбачало б прийняття товару покупцем, підписання видаткових документів та перехід права власності відповідно до п. 5.4. договору, чого у спірних правовідносинах не відбулося.
Суд також враховує, що після повернення товару відповідач не вчиняв жодних дій, спрямованих на усунення встановлених недоліків, заміну товару, надання відсутньої документації чи повторну поставку товару, як це прямо передбачено п. 5.8. та п. 8.2. договору, відповідач не звертався до позивача із листами про проведення повторного огляду, не ініціював оформлення акта усунення недоліків та не надав жодних документів, які б підтверджували відповідність поставленого товару технічній специфікації.
Натомість матеріали справи свідчать, що після неприйняття товару відповідач фактично самоусунувся від належного виконання договірного зобов`язання та направив лист про розірвання договору (№254 від 30.09.2025), що за встановлених обставин свідчить не про належне виконання договору, а про намагання уникнути передбаченої договором відповідальності за поставку товару, який не відповідав його умовам.
Одночасно, суд відхиляє, як необґрунтовані доводи відповідача, що позивач повідомив відповідача про встановлені недоліки товару майже через місяць після складання акта, оскільки, як убачається з матеріалів справи, про істотні порушення умов договору, які зазначені в акті позивач повідомляв відповідача у претензії та всіх листах, які надсилалися відповідачу (№19/18-1943 від 14.10.2025, №19/1/1/1-1958 від 16.10.2025, №19/1/1/1-2127 від 11.11.2025).
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що поставка товару 24.09.2025 не є належним виконанням умов договору, оскільки поставлений товар не відповідав погодженим сторонами вимогам щодо якості, комплектності, технічних характеристик та документаційного супроводу, у зв`язку з чим позивач правомірно відмовився від його прийняття, а тому вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій за невиконання умов договору є обґрунтованими. 
Перевіривши розрахунки штрафу в сумі 139 300, 07 грн (1 990 001, 00 грн (вартість непоставленого товару) х 7%) та пені в сумі 264 670, 13 грн за загальний період з 26.09.2025 по 05.02.2026, суд встановив, що вони є арифметично вірними, відповідають положенню чинного законодавства та умовам договору, а тому вимоги про стягнення штрафу в розмірі 139 300, 07 грн та пені в розмірі 264 670, 13 грн підлягають задоволенню.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.
Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.
З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 264 670, 13 грн пені та 139 300, 07 грн штрафу.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДВІКСІМ» (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 82, офіс 256, ідентифікаційний код 44483994) на користь Служби безпеки України (01034, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 33, ідентифікаційний код 00034074) 264 670 (двісті шістдесят чотири тисячі шістсот сімдесят) грн 13 коп. пені, 139 300 (сто тридцять дев`ять тисяч триста) грн 07 коп. штрафу та 4 847 (чотири тисячі вісімсот сорок сім) грн 64 коп. судового збору.
3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.
4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань