Справа № 466/7370/25
Провадження № 2/466/498/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м.Львів
Шевченківський районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді - Білінської Г.Б.
секретаря судових засідань - Ханас С.О.
за участю представника позивача Чабан І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок ДТП,-
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 через свого представника- адвоката Чабан І.В. звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок ДТП.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 17 липня 2024 року близько 19 год 20 хв. у м. Львів на перехресті вул. Шевченка -Захисників України відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водійка ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки “Ford Fusion”, реєстраційний номер НОМЕР_1 на не регульованому пішохідному переході здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка була вагітною. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, після чого була госпіталізована бригадою швидкої медичної допомоги для проведення екстреного кесаревого розтину у зв`язку з відшаруванням плаценти. Відповідно до судово-медичної експертизи, згідно висновку експерта №305/24 від 25.09.2024, вбачається, що згідно представленій історії вагітності та пологів №1764 у гр. ОСОБА_4 , 1996 р.н. було діагностовано поверхнева травма живота, нижньої частини спини та таза, не уточненої локації, передчасне відшарування плаценти, стан після ДТП. Вказує,що згідно комісійної судово-медичної експертизи, висновку експерта №38 від 17.02.2025, враховуючи матеріали кримінального провадження, медичну документацію, де вказано про наїзд транспортного засобу на пішохода гр. ОСОБА_4 в результаті якого вона впала на живіт, можна вважати, що передчасне відшарування нормально розташованої плаценти може бути пов`язане із вказаною дорожньо-транспортною пригодою 17.07.2024 року, оскільки інших факторів ризику передчасного відшарування плаценти, згідно наданої медичної документації, у ОСОБА_4 зафіксовано не було. За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Львівській області 18.07.2024 р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024141360002223 у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення. 31.03.2025 року слідчим ВРЗСТ СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області кримінальне провадження №12024141360002223 закрите у зв`язку з відсутністю в діянні водійки складу кримінального правопорушення, що підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження №12024141360002223 від 31.03.2025 р., висновком експерта №305/24, висновком експерта №38, висновком експерта №СЕ-19/114-25/6626-ІТ від 24.03.2025 р. 17.07.2024 р. ОСОБА_4 доставлена бригадою швидкої медичної допомоги до КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» з діагнозом: вагітність 33 тижні, інше передчасне відшарування плаценти, стан після ДТП, що підтверджується випискою історії вагітності та пологів №1764. 17.07.2024 р. відбулися пологи ОСОБА_4 , зазначено перебіг періоду адаптації дитини ОСОБА_2 : народжена в т.г. 33 тиж, з оцінкою по Апгар 5/6/6 балів, шляхом екстреного кесарського розтину з приводу відшарування плаценти (що трапилось внаслідок ДТП). Стан після народження дитини важкий, проводилась допомога в пологовій залі: санація ВДШ, ШВЛ мішком маскою, подача зволоженого кисню. Стан в динаміці нестабільний, наростання дихальних розладів. У віці 20 хв. переведена до ВАІТН для подальшого лікування та дообстеження. У зв`язку з наростанням дихальних розладів, десатурацією до 85%, дитину заінтубовано, ШВЛ з високими параметрами вентиляції, рентгенологічно та клінічно-респіраторний дистрес-синдром ІІІ ст., вводився екзогенний сурфактант “Куросурф”, по газах крові втримувався дихальний ацидоз, гіпотонія, переведено на ВЧО, долучено донамім. Станом на 18.08 - стан дитини вкрай важкий, кома, загрозливий по летальності. З 17.08. по 14.08 - лікування у ВАІТН (21 день ШВЛ, 7 днів СРРАР) з проявами неонатальної енцефалопатії, субепендимальним крововиливом справа, ВАП, ВОВ, на фоні недоношеності, РДС ІІІ ст., вродженої пневмонії, нетолерування їжі більше 40 мл, 14.08 - переведена у ВПНН для подальшого дообстеження і лікування, вищезазначені відомості підтверджуються випискою про новонародженого. Після народження дитина ОСОБА_2 перебувала на постійному лікуванні, в тому числі, була на консультаціях в різних лікарнях та лікарів, де дитині було поставлено наступний діагноз: ранній відновний період внаслідок гіпоксично- ішемічного ураження ЦНС (кома, ВШК Іст. справа, кистозно-гліозні зміни в тімяних відділах головного мозку (МРТ)). Недоношеність 33 тижні. Затримка етапів психомоторного розвитку. 19.03.2025 року лікарем Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАДИТ», дитині ОСОБА_2 , поставлено діагноз: структурна епілепсія: синдром епілептичних інфантильних спазмів - синдром Весна. Наслідки перенесеного гіпоксично-ішемічного ураження в перинатальному періоді (кістозно-гліозні зміни паренхіми лівої тімяної частки). Передчасно народжена дитина на 33 тижні. Синдром рухових порушень (мязевий гіпертонус). Плагіоцефалія. Suspicio CP. Анамнез захворювання: хворіє з народження, дитина передчасно народжена на 33 тижні (КР ургентно внаслідок ДТП), по Апгар ? б, у ВІТ 21 день на ШВЛ. Проведено МРТ головного мозку у серпні 2024 року: описано кістозно-гліозна зміни в лівій тімяній ділянці. ВЕЕГ в динаміці листопад, січень та березень - на останньому формуванні патерну “гіпсаритмій”, зафіксовано іктальні розряди декілька незалежних. Консультовані неврологами. Рекомендований Вігабатрин. Проходили курс реабілітації у відділі ранньої реабілітації, що підтверджуються консультативним висновком невролога від 19.03.2025 р. 21.05.2025 р. дитина ОСОБА_2 , перебувала на лікуванні в КНП «1територіальне медичне об`єднання м.Львова» до 23.05.2025 р. з діагнозом: Дитячий церебральний параліч: дискінетичний тетрапарез. Моторні напади (інфантильні спазми), структурна епілепсія внаслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС, синдром інфантильних епілептичних спазмів, анамнез захворювання: дитина народжена передчасно 33 тиж, з масою тіла 2200г, з оцінкою по Апгар 5/6/6 балів, шляхом екстреного кесарського розтину з приводу відшарування плаценти (що трапилось внаслідок ДТП). Неонатальний період ускладнений неонатальною енцефалопатією, РДС ІІ ст, вродженої пневмонії. Перша підозра на судоми виникла у віці 4-х місяців. За даними ЕЕГ BASED SCORE 4 бали, рекомендовано лікування вігабатрином. З метою лікування інфантильних спазмів дитина отримала терапію - вігабатрином, преднізолоном. Клінічно відсутній позитивний ефект. Було рекомендовано прийом топірамату і вітаміну В6 як для лікування резистентних форм синдрому інфантильних спазмів. За даними МРТ головного мозку - кістозно-гліозні зміни в лівих тімяних відділів. За даними відео ЕЕГ - патерн гіпсаритмії. Статус інфантильних спазмів, що підтверджується витягом з медичної карти стаціонарного хворого №43624. 23.06.2025 р. дитина ОСОБА_2 , перебувала на лікуванні в КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» до 27.06.2025 р. з діагнозом: Дитячий церебральний параліч: дискінетичний тетрапарез. Моторні напади, структурна епілепсія внаслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС, синдром інфантильних епілептичних спазмів. гастростома PEG (23.06.2025 р.), копія витягу з історії хвороби №53833 додається до позовної заяви. 03.06.2025 р. дитині ОСОБА_2 встановлено інвалідність на підставі захворювання: G80.3 Дитячий церебральний параліч: дискінетичний тетрапарез (GMFCS V, EDA CFCS V, MACS V). Моторні напади (інфантильні спазми), структурна епілепсія внаслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС, синдром інфантильних епілептичних спазмів (IESS), що підтверджується корінцем медичного висновку №13 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 03.06.2025 р. форми №080/о, індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №14, історією розвитку дитини №2024.002779 в якій зазначено перебіг хвороби на підставі якої була встановлена група інвалідності. Даний діагноз, який був встановлений дитині ОСОБА_2 у зв`язку з передчасним відшаруванням нормально розташованої плаценти та народження дитини шляхом екстреного кесарського розтину, стан після народження дитини важкий, проводилась допомога в пологовій залі: санація ВДШ, ШВЛ, після чого дитина впала в кому, знаходячись в край летальному стані, перебувають безпосередньо у причинному зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою, що підтверджується виписками з медичних карток хворої, консультативними виписками лікарів, комплексною судово-медичною експертизою.
Посилається на ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, згідно якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. «Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 “Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки”). Наголошує, що внаслідок завданої позивачці та дитині ОСОБА_2 шкоди, останні мають право на її відшкодування відповідачем у розмірі та з підстав визначених нижче.
З урахуванням викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 : 144 000,00 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі встановленням малоліній дитині групи інвалідності; 73 774,75 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням; 10 888,73 грн. страхового відшкодування моральної шкоди; 24 224,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.
Ухвалою суду від 08.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 30.09.2025 закрито підготовче провадження по справі. Призначено справу до судового розгляду по суті.
15.10.2025 від представника відповідача надійшли пояснення, у яких відповідач позовних вимог не визнає, з підстав, викладених в поясненнях. 
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Перевіривши зміст наведених документів, суд зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 69000 грн є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням реального часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг) та є істотно завищені, а тому суд вважає, що наявні правові підстави для зменшення розміру суми цих витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 17 липня 2024 року близько 19 год 20 хв. у м. Львів на перехресті вул. Шевченка -Захисників України відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій водійка ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки “Ford Fusion”, реєстраційний номер НОМЕР_1 на не регульованому пішохідному переході здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка була вагітною. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, що підтверджується постановою слідчого ВРЗСТ СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області Романа Фургала про закриття кримінального провадження № 12024141360002223 від 18.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. 
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, після чого була госпіталізована бригадою швидкої медичної допомоги для проведення екстреного кесаревого розтину у зв`язку з відшаруванням плаценти.
Відповідно до судово-медичної експертизи, згідно висновку експерта №305/24 від 25.09.2024, вбачається, що згідно представленій історії вагітності та пологів №1764 у гр. ОСОБА_4 , 1996 р.н. було діагностовано поверхнева травма живота, нижньої частини спини та таза, не уточненої локації, передчасне відшарування плаценти, стан після ДТП.
Згідно комісійної судово-медичної експертизи, висновку експерта №38 від 17.02.2025, враховуючи матеріали кримінального провадження, медичну документацію, де вказано про наїзд транспортного засобу на пішохода гр. ОСОБА_4 в результаті якого вона впала на живіт, можна вважати, що передчасне відшарування нормально розташованої плаценти може бути пов`язане із вказаною дорожньо-транспортною пригодою 17.07.2024 року, оскільки інших факторів ризику передчасного відшарування плаценти, згідно наданої медичної документації, у ОСОБА_4 зафіксовано не було.
17.07.2024 р. ОСОБА_4 доставлена бригадою швидкої медичної допомоги до КНП “1 територіальне медичне об`єднання м.Львова” з діагнозом: вагітність 33 тижні, інше передчасне відшарування плаценти, стан після ДТП, що підтверджується випискою історії вагітності та пологів №1764.
17.07.2024 р. відбулися пологи ОСОБА_4 , зазначено перебіг періоду адаптації дитини ОСОБА_2 : народжена в т.г. 33 тиж, з оцінкою по Апгар 5/6/6 балів, шляхом екстреного кесарського розтину з приводу відшарування плаценти (що трапилось внаслідок ДТП). Стан після народження дитини важкий, проводилась допомога в пологовій залі: санація ВДШ, ШВЛ мішком маскою, подача зволоженого кисню. Стан в динаміці нестабільний, наростання дихальних розладів. У віці 20 хв. переведена до ВАІТН для подальшого лікування та дообстеження. У зв`язку з наростанням дихальних розладів, десатурацією до 85%, дитину заінтубовано, ШВЛ з високими параметрами вентиляції, рентгенологічно та клінічно-респіраторний дистрес-синдром ІІІ ст., вводився екзогенний сурфактант “Куросурф”, по газах крові втримувався дихальний ацидоз, гіпотонія, переведено на ВЧО, долучено донамім.
Станом на 18.08 - стан дитини вкрай важкий, кома, загрозливий по летальності. З 17.08. по 14.08 - лікування у ВАІТН (21 день ШВЛ, 7 днів СРРАР) з проявами неонатальної енцефалопатії, субепендимальним крововиливом справа, ВАП, ВОВ, на фоні недоношеності, РДС ІІІ ст., вродженої пневмонії, нетолерування їжі більше 40 мл, 14.08 - переведена у ВПНН для подальшого дообстеження і лікування, вищезазначені відомості підтверджуються випискою про новонародженого. 
Після народження дитина ОСОБА_2 перебувала на постійному лікуванні, в тому числі, була на консультаціях в різних лікарнях та лікарів, де дитині було поставлено наступний діагноз: ранній відновний період внаслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС (кома, ВШК Іст. справа, кистозно-гліозні зміни в тімяних відділах головного мозку (МРТ)). Недоношеність 33 тижні. Затримка етапів психомоторного розвитку, що підтверджується консультативними висновками лікарів.
19.03.2025 року лікарем Національної дитячої спеціалізованої лікарні “ОХМАДИТ”, дитині ОСОБА_2 , поставлено діагноз: структурна епілепсія: синдром епілептичних інфантильних спазмів - синдром Весна. Наслідки перенесеного гіпоксично-ішемічного ураження в перинатальному періоді (кістозно-гліозні зміни паренхіми лівої тімяної частки). Передчасно народжена дитина на 33 тижні. Синдром рухових порушень (мязевий гіпертонус). Плагіоцефалія. Suspicio CP. Анамнез захворювання: хворіє з народження, дитина передчасно народжена на 33 тижні (КР ургентно внаслідок ДТП), по Апгар ? б, у ВІТ 21 день на ШВЛ. Проведено МРТ головного мозку у серпні 2024 року: описано кістозно-гліозна зміни в лівій тімяній ділянці. ВЕЕГ в динаміці листопад, січень та березень - на останньому формуванні патерну “гіпсаритмій”, зафіксовано іктальні розряди декілька незалежних.
Консультовані неврологами. Рекомендований Вігабатрин. Проходили курс реабілітації у відділ .ранньої реабілітації, вищезазначені відомості підтверджуються консультативним висновком невролога від 19.03.2025 р.
21.05.2025 р. дитина ОСОБА_2 , перебувала на лікуванні в КНП “1територіальне медичне об`єднання м.Львова” до 23.05.2025 р. з діагнозом: Дитячий церебральний параліч: дискінетичний тетрапарез. Моторні напади (інфантильні спазми), структурна епілепсія внаслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС, синдром інфантильних епілептичних спазмів, анамнез захворювання: дитина народжена передчасно 33 тиж, з масою тіла 2200г, з оцінкою по Апгар 5/6/6 балів, шляхом екстреного кесарського розтину з приводу відшарування плаценти (що трапилось внаслідок ДТП). Неонатальний період ускладнений неонатальною енцефалопатією, РДС ІІ ст, вродженої пневмонії. Перша підозра на судоми виникла у віці 4-х місяців. За даними ЕЕГ BASED SCORE 4 бали, рекомендовано лікування вігабатрином. З метою лікування інфантильних спазмів дитина отримала терапію -вігабатрином, преднізолоном. Клінічно відсутній позитивний ефект. Було рекомендовано прийом топірамату і вітаміну В6 як для лікування резистентних форм синдрому інфантильних спазмів. За даними МРТ головного мозку - кістозно-гліозні зміни в лівих тімяних відділів. За даними відео ЕЕГ - патерн гіпсаритмії. Статус інфантильних спазмів, що підтверджується витягом з медичної карти стаціонарного хворого №43624.
23.06.2025 р. дитина ОСОБА_2 , перебувала на лікуванні в КНП “1 територіальне медичне об`єднання м.Львова” до 27.06.2025 р. з діагнозом: Дитячий церебральний параліч: дискінетичний тетрапарез. Моторні напади, структурна епілепсія внаслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС, синдром інфантильних епілептичних спазмів. гастростома PEG (23.06.2025 р.), що підтверджується копією витягу з історії хвороби №53833.
03.06.2025 р. дитині ОСОБА_2 встановлено інвалідність на підставі захворювання: G80.3 Дитячий церебральний параліч: дискінетичний тетрапарез (GMFCS V, EDA CFCS V, MACS V). Моторні напади (інфантильні спазми), структурна епілепсія внаслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС, синдром інфантильних епілептичних спазмів (IESS), вказаний факт підтверджується корінцем медичного висновку №13 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 03.06.2025 р. форми №080/о, індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №14, історією розвитку дитини №2024.002779 в якій зазначено перебіг хвороби на підставі якої була встановлена група інвалідності. Даний діагноз, який був встановлений дитині ОСОБА_2 у зв`язку з передчасним відшаруванням нормально розташованої плаценти та народження дитини шляхом екстреного кесарського розтину, стан після народження дитини важкий, проводилась допомога в пологовій залі: санація ВДШ, ШВЛ, після чого дитина впала в кому, знаходячись в край летальному стані, перебувають безпосередньо у причинному зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою, що підтверджується виписками з медичних карток хворої, консультативними виписками лікарів, комплексною судово-медичною експертизою.
Згідно положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» : 144 000,00 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі встановленням малоліній дитині групи інвалідності; 73 774,75 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням та 10 888,73 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до ст. п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV), у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п.9.1 ст. 9 Закону № 1961-ІV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.14 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.
Порядок страхового відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність власника якої була застрахована, регулюється ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закон України №1961-IV від 01.07.2004 р., в редакції чинній на дату ДТП: «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування».
Керуючись вищевказаними положеннями Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р., 20.03.2025 року Представник позивача повідомив Відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законі України №1961-IV від 01.07.2004 р., із заявами на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених Позивачем до відшкодування вимог, містились: 60 539,90 грн в рахунок відшкодування витрат на лікування, встановленого ст.24 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р.; 826,05 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої ст. 26-1Закону України №1961-ІV від 01.07.2004 р.
Згідно листа від 05.06.2025 за Вих №1251, Відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 “Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки”).
Відтак, внаслідок завданої Позивачці та дитині ОСОБА_2 шкоди, останні мають право на її відшкодування Відповідачем у розмірі та з підстав визначених нижче.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон України №1961-IV від 01.07.2004 р.).
Згідно п. 21.1. ст. 21 Закон України №1961-IV від 01.07.2004 р., в редакції чинній на дату ДТП: «З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування».
Відповідно до ст. 22 Закон України №1961-IV від 01.07.2004 р.: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закон України №1961-IV від 01.07.2004 р., в редакції чинній на дату ДТП: «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування». Керуючись вищевказаними положеннями Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р., 20.03.2025 року Представник позивача повідомив Відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законі України №1961-IV від 01.07.2004 р., із заявами на виплату страхового відшкодування.
Судом встановлено, що дитина ОСОБА_2 продовжує і надалі лікуватися, також дитині встановлено групу інвалідності, однак, з даними вимогами на отримання відшкодування пов`язаного із встановленням групи інвалідності дитині та понесених витрат на лікування Представник позивача не звертався, оскільки відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.
Право на звернення до суду закріплено у Конституції України і на час звернення позивача із позовом відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширювалася на всі правовідносини, що виникали у державі.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору.
Тобто, з набранням чинності змін до Конституції України від 02 червня 2016 року, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.
Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р. страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядається в судовому порядку.
Відповідно до п.п. 37.1.1, 37.1.4 ст. 37 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р. підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: зокрема неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у п. 37.1.4 ст. 37 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р. строк є присічним і поновленню не підлягає.
Із аналізу наведених норм спеціального Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р. судом зробленло висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у ст. 37 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р., їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме трьох річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Разом з тим у Законі України №1961-IV від 01.07.2004 р. прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок врегулювання спору. Також не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
Тому у контексті вказаних обставин справи судом зробленот висновок, що у Законі України №1961-IV від 01.07.2004 р. не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р., та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. Такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19, постанова від 11 грудня 2019 року).
Суд критично ставиться до посилання відповідача у своєму листі про відмову у виплаті страхового відшкодування на те, що згідно постанови про закриття кримінального провадження №12024141360002223 від 31.03.2025 р) в діях водійки ОСОБА_3 не вбачається порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП та її наслідками у вигляді спричинення тілесних ушкоджень пішоходу ОСОБА_4 , отже в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, то суд з вище зазначеною позицією Відповідача не погоджуємося, з огляду на наступне.
Закриваючи кримінальне провадження слідчий в постанові, посилається на висновок судової інженерно-транспортної експертизи по спеціальності 10.1 “Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод” №СЕ-19/114-25/6626-ІТ від 24.03.2025, що у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля “Ford Fusion”, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 не мала технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 , шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, з моменту виникнення небезпеки для неї, а саме виходу пішохода на проїзну частину дороги. Отже, основною підставою закриття кримінального провадження є відсутність технічної можливості в складеній дорожній обстановці, уникнути наїзду на пішохода.
Отже, Відповідач посилається на абзац Постанови, який не підтверджується жодними висновками експертів. Також, при прийняті рішення, Відповідачем була проігнорована комісійна судово-медичної експертизи, висновку експерта №38 від 17.02.2025, в якій зазначено, що враховуючи матеріали кримінального провадження, медичну документацію, де вказано про наїзд транспортного засобу на пішохода гр. ОСОБА_4 в результаті якого вона впала на живіт, можна вважати, що передчасне відшарування нормально розташованої плаценти може бути пов`язане із вказаною дорожньо- транспортною пригодою 17.07.2024 року, оскільки інших факторів ризику передчасного відшарування плаценти, згідно наданої медичної документації, у ОСОБА_4 зафіксовано не було, копія висновку експерта була надана Відповідачу для аналізу, також долучається до позовної заяви. Згідно медичної документації, яка надана до позовної заяви, випливає, що проблеми зі здоров`ям дитини, зокрема, є наслідки перенесеного гіпоксично-ішемічного ураження в пренатальному періоді. Позивачка вчасно проходила огляди лікарів та слідкувала за станом вагітності, зокрема здавала необхідні аналізи та проходила ультразвукові дослідження. До моменту ДТП, вагітність протікала без проблем та жодних патологічних особливостей, що підтверджується висновком пренатальної діагностики (ІІІ триместр) від 19.06.2024 р.
Разом з тим, у наданій до позовної заяві медичній документації, чітко зазначено, у розділах відомості про виникнення і перебіг хвороби (анамнез): “дитина народжена передчасно 33 тиж, з масою тіла 2200г, з оцінкою по Апгар 5/6/6 балів, шляхом екстреного кесарського розтину з приводу відшарування плаценти (що трапилось внаслідок ДТП)”. Тобто, відшарування плаценти трапилося саме внаслідок ДТП, що в майбутньому спричинило ускладнення зі здоров`ям ОСОБА_2 , оскільки інших факторів, які могли б їх спричинити, не було, відповідно теперішні проблеми зі здоров`ям дитини перебувають в безпосередньому причинному зв`язку з даною дорожньо транспортною пригодою.
Закриття кримінального провадження щодо водія транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, страховиком особи, яка завдала шкоду. Вищезазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеної в Постанові КЦС ВС від 26 квітня 2022 року справа № 184/1461/20-ц. 
Згідно ч. 5 статті 1187 ЦК України, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Вищезазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеної в Постанові КЦС ВС від 26 квітня 2022 року справа № 184/1461/20-ц.
Відтак, саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦК України, а не потерпілі, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань передбачають відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки “Ford Fusion”, р.н. НОМЕР_1 застрахована у відповідача, то обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну позивачам, відповідно до Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р., покладається на відповідача, як на страховика.
Щодо розміру страхового відшкодування пов`язаного з лікуванням потерпілого, суд зазначає, що відповідно до ч. 1, ст. 24. Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р., у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
За період лікування, а саме з 17.07.2024р. по 16.07.2025 р. позивач за лікування дитини понесла витрати на лікування у сумі 73 774,75 грн, що підтверджується платіжними документами, які долучені до матеріалів справи. При цьому, зазначені витрати були здійснені позивачем у відповідності до лікарських призначень зазначених у листі-відповіді КПН “1 територіальне медичне об`єднання м. Львова”, листках лікарських призначень.
Таким чином, розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням, становить: 73 774, 75 грн.
Щодо розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності потерпілим, суд зазначає, що згідно п. 26.1. ст. 26 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р., встановлено, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до п. 26.2. зазначеного Закону: «Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному озмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку».
Так, 03.06.2025 р. дитині ОСОБА_2 встановлено інвалідність на підставі захворювання: G80.3 Дитячий церебральний параліч: дискінетичний тетрапарез (GMFCS V, EDA CFCS V, MACS V). Моторні напади (інфантильні спазми), структурна епілепсія внаслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС, синдром інфантильних епілептичних спазмів (IESS), вказаний факт підтверджується корінцем медичного висновку №13 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 03.06.2025 р. форми №080/о. Такий діагноз, який був встановлений дитині ОСОБА_2 у зв`язку з передчаснимв в ідшаруванням нормально розташованої плаценти та народження дитини шляхом екстреного кесарського розтину, стан після народження дитини важкий, проводилась допомога в пологовій залі: санація ВДШ, ШВЛ, після чого дитина впала в кому, знаходячись в край летальному стані, перебувають безпосередньо у причинному зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою, що підтверджується виписками з медичних карток хворої, консультативними виписками лікарів, комплексною судово-медичною експертизою. Також, медичним закладом, який зробив висновок про дитину з інвалідністю до 18 років, надано історію розвитку дитини №2024.002779, в якій чітко зазначено, перебіг хвороби, та те що дитина хворіє з 17.07.2024 р., тобто з дати ДТП, дати народження.
Оскільки станом на день настання страхового випадку, Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік», було встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень, то мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із становленням групи інвалідності малолітній ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 144 000,00 грн, яка визначається шляхом добутку мінімальної заробітної плати на 18 її розмірі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення зі страховика витрат пов`язаних зі встановленням малоліній дитині групи інвалідності в розмірі 144000,00 грн та страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням, в розмірі 73 774, 75 грн., є такими, що підлягають до задоволення, які такі, що доведені матеріалами справи.
Що стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне.
У відповідності до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до п.23.1. ст.23 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р., шкодою заподіяною здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого - 73 774,75 грн; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим - 144 000,00 грн. Таким чином, враховуючи фактичні обставини по справі, виходячи з розміру страхових виплат належних позивачу у якості відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю ОСОБА_2 , розмір страхового відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров`я за страховим випадком дорівнює 10 888,73 грн (217 774,75 грн х 5%).
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10 888,73 грн, є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Верховний Суд виснував, що витрати на правничу допомогу не мають граничної межі. Таким чином, розмір суми, що підлягає сплаті, в порядку компенсації витрат адвоката, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів та можуть дорівнювати будь-якій сумі, визначеній в договорі про надання таких послуг. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19 виклала наступний правовий висновок: «Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору».
Крім того, Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 року у справі 640/18402/19 зробив правовий висновок, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
Розглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що заявником надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Наявність договірних відносин між адвокатом та клієнтом підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги №3Д46 від 06.03.2025 року; ордер на надання правничої допомоги серії ВС №1389032, копію детального розрахунку робіт (наданих послуг) від 01.08.2025 року на суму 24224,00 грн.
Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Верховний Суд виснував, що витрати на правничу допомогу не мають граничної межі. Таким чином, розмір суми, що підлягає сплаті, в порядку компенсації витрат адвоката, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів та можуть дорівнювати будь-якій сумі, визначеній в договорі про надання таких послуг. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19 виклала наступний правовий висновок: «Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору».
Крім того, Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 року у справі 640/18402/19 зробив правовий висновок, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
Розглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що заявником надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. З наданих доказів слідує, що вартість наданих послуг становить 24224,00 грн. такими, що підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 247, 258-259, 263, 265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок ДТП- задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ЄДРПОУ: 24175269, адреса: м. Київ, вул. Глибочицька, 44 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 - страхове відшкодування за шкоду, пов`язану зі встановленням малолітній дитині групи інвалідності у розмірі 144000,00 грн. (сто сорок чотири тисячі гривень).
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ЄДРПОУ: 24175269, адреса: м. Київ, вул. Глибочицька, 44 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 - страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням в розмірі 73774,75 грн. (сімдесят три тисячі сімсот сімдесят чотири гривні сімдесят п`ять копійок).
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ЄДРПОУ: 24175269, адреса: м. Київ, вул. Глибочицька, 44 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 - моральну шкоду, завдану внаслідок ушкодження здоров`я за страховим випадком дорівнює в розмірі 10 888,73 грн (десять тисяч вісімсот вісімдесят вісім гривень сімдесят три копійки.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ЄДРПОУ: 24175269, адреса: м. Київ, вул. Глибочицька, 44 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 - витрати на правничу допомогу в розмірі 24224,00 грн. (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири гривні).
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.
  Суддя	  	 Г.  Б.  Білінська