Справа № 308/2920/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Бедьо В.І., за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
В С Т А Н О В И В:
До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернувся позивач Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що малолітній ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином громадянки України ОСОБА_1 . Факт народження дитини зареєстрований 16.10.2025 року Ужгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №906, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Відомості про батька - ОСОБА_3 , внесені до актового запису на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто виключно за вказівкою матері. Таким чином, юридичне батьківство оформлено без участі батька, а єдиною особою, відповідальною за життя та розвиток дитини, є Відповідачка. 
Мати дитини систематично зловживала алкоголем, не забезпечувала належних умов для проживання немовляти та не виконувала батьківських обов`язків. Неодноразово фіксувалися факти антисанітарії, відсутності документів у дитини, домашнього насильства в її присутності та перебування матері у сильному алкогольному сп`янінні. Дитину двічі вилучали через загрозу життю та здоров`ю.
Попри надану допомогу (лікування, соціальний супровід, перебування в центрі матері та дитини), мати не змінила поведінку, самовільно залишила реабілітацію та знову створила небезпечні умови для дитини.
Отже, враховуючи реальну загрозу життю та здоров`ю дитини, орган опіки та піклування ухвалив рішення про її негайне відібрання від матері та розпочав процедуру позбавлення її батьківських прав.
Виходячи з викладеного, позивач, просить:
Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на користь органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ 04053699) на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і додосягнення дитиною повноліття.
Заяви (клопотання) учасників справи.
24.03.2026 року через Канцелярію суду від представника позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради подано заяву про про проведення підготовчого судового засідання без участі. Просить закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання представник Позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять їх задовольнити. 
У судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення їй судових повісток, які були надіслані рекомендованим поштовим відправленням № R067119904428, № R067131569928, № R067140843692 та №R067186969526 на адресу реєстрації громадянина. Проте поштові відправлення було повернуто з відміткою AT «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». В матеріалах справи наявна розписка про особисте одержання ОСОБА_1 повістки про виклик в судове засідання до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на 11:00 год. 27.05.2026 року, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України
Інші процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2026 року вказана справа передана на розгляд судді Бедьо В.І.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.03.2026 року відкрито провадження по справі, призначено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.03.2026 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів. 
Як встановлено судом, малолітній ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином громадянки України ОСОБА_1 , відомості про батька - ОСОБА_3 , внесені до актового запису на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто виключно за вказівкою матері, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , про що 16.10.2025 року складено відповідний актовий запис № 906, копія якого долучена до матеріалів справи.
Відповідачка тривалий час перебуває в полі зору суб`єктів соціальної роботи, ще до народження дитини ОСОБА_1 демонструвала асоціальну поведінку. Згідно з листом Ужгородського РУП ГУНП від 16.02.2026 р. № 195/17/01-13, у період з 2021 по 2024 роки вона систематично притягалася до адміністративної відповідальності за завідомо неправдиві виклики (ст.. 183 КУпАП), куріння у заборонених місцях та дрібне хуліганство, копія якого долучена до матеріалів справи.
Як вбачається з листа Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради від 16.02.2026 р. № 01-18/88, ще 14.10.2025 р. на «телефон довіри» надійшло повідомлення про неналежне виконання Відповідачкою батьківських обов`язків, відсутність належних умов для проживання немовляти, антисанітарію та зловживання матір`ю алкогольними напоями (2.32 проміле). На підставі вказаного повідомлення, 15.10.2025 р. було проведено комісійне обстеження за участю представників Департаменту соціальної політики та уповноважених структур. У ході перевірки, результати якої викладені у згаданому листі Департаменту № 01-18/88, було офіційно встановлено відсутність у дитини свідоцтва про народження. Відповідачка пояснила такий стан речей відсутністю коштів, що фактично позбавляло малолітнього ОСОБА_2 права на своєчасне отримання медичної допомоги, соціальний захист та державні виплати. У зв`язку з цим фахівцями було надано роз`яснення щодо порядку реєстрації дитини, якими Відповідачка скористалася лише через два місяці, копія якого долучена до матеріалів справи.
Згідно з листом Управління патрульної поліції в Закарпатській області від 03.11.2025 р., за місцем проживання ОСОБА_1 02.11.2025 р. було зафіксовано факт вчинення фізичного та психологічного домашнього насильства стосовно неї з боку її співмешканця ОСОБА_4 . За даним фактом стосовно кривдника працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопору це іня за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис. Дана подія відбулася в присутності малолітньої дитини, що свідчить про неспроможність матері забезпечити безпечне середовище для сина та захистити його від негативного впливу, копія якого долучена до матеріалів справи.
Судом встановлено, що вже за два дні після зазначеного інциденту, відповідно до листа Служби у справах дітей Ужгородської міської ради від 05.11.2025 р., під час перевірки 04.11.2025 р. було виявлено, що Відповідачка перебувала у стані сильного алкогольного сп?яніння. Згідно з Висновком медичного огляду, ступінь сп?яніння становив 2.32 проміле. У зв?язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров?я немовляти, дитину було вперше вилучено у матері та тимчасово влаштовано до КНП «Ужгородська міська дитяча клінічна лікарня». За фактом неналежного виконання батьківських обов?язків працівниками поліції стосовно ОСОБА_1 було складено протоком про адміністрадивне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, копії яких долучено до матеріалів справи.
Згідно з Аком проведення оцінки потреб сім`ї особи від 07.11.2025 р. складеним фахівцем Ужгородського міського центру соціальних служб, було проведено детальне обстеження та встановлено наявність критичних проблем у функціонуванні родини. Під час бесіди з фахівцем ОСОБА_1 визнала свою залежність від алкогольних напоїв та добровільно надала письмову згоду на проходження відповідного курсу терапії, копію якого долучено до матеріалів справи.
На підставі позовної заяви про позбавлення батьківських прав та доданих до неї матеріалів, судом встановлено, що у період з 12.11.2025 р. по 21.11.2025 р. ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова Закарпатської обласної ради». Курс лікування був ініційований як захід соціальної реабілітації після вживання алкоголю, що ставило під загрозу безпеку дитини. На той момент такі дії органів опіки та піклування мали на меті надати матері можливість подолати залежність та відновити спроможність до виховання сина у безпечному середовищі. З метою подальшої соціальної адаптації та забезпечення належних умов для проживання немовляти, у період з 08.12.2025 року по 12.02.2026 року громадянка ОСОБА_1 разом із малолітнім сином перебувала на цілодобовому утриманні в Обласному соціальному центрі матері та дитини (місцезнаходження м. Перечин, вул. Ужанська, 30). У вказаному закладі Відповідачці надавався повний комплекс соціально-психологічних та побутових послуг. Однак, подальші події засвідчили відсутність у Відповідачки наміру змінювати спосіб життя. За інформацією, наданою Ужгородськоим міським центром соціальних служб, 12.02.2026 року, безпосередньо після отримання грошової допомоги при народженні дитини, ОСОБА_1 , під приводом вирішення побутових питань та придбання техніки (бойлера), самовільно залишила територію спеціалізованого закладу. Порушивши умови перебування та власну письмову заяву про зобов?язання повернутися до 18:00 того ж дня, Відповідачка до Центру не з?явилася. Такими діями вона фактично самоусунулася від подальшої соціальної реабілітації, що призвело до повної втрати контролю з боку фахівців за безпекою малолітньої дитини. Аналіз цих обставин дає підстави стверджувати, що державна допомога була використана Відповідачкою не в інтересах сина, а як фінансовий ресурс для повернення до асоціальної поведінки, що й стало прямою передумовою для екстреного втручання наступного дня.
13.02.2026 року листом Ужгородського міського центру соціальних служб № 01-17/85, адресованим Департаменту соціальної політики, Службі у справах дітей, Ужгородському районному управлінню поліції ГУНП та Управлінню охорони здоров?я та цивільного захисту населення Ужгородської міської ради, було повідомлено про наявність безпосередньої загрози життю та здоров?ю малолітнього ОСОБА_2 . Зі змісту листа вбачається, що у грудні 2025 року ОСОБА_1 отримувала допомогу у лікуванні від алкогольної залежності, після чого була влаштована разом із сином до Обласного соціального центру матері та дитини для реабілітації. Відповідно до інформації керівника Обласного центру матері та дитини, 12.02.2026 року Відповідачка, отримавши державну допомогу при народженні дитини, під приводом вирішення побутових питань (оплати послуг та придбання бойлера) виїхала до м. Ужгород, зобов?язавшись повернутися до 18:00 того ж дня. Проте ОСОБА_1 до закладу не повернулася, фактично самоусунувшись від соціальної реабілітації та залишивши дитину без належного нагляду фахівців. 13.02.2026 року працівниками Служби у справах дітей Ужгородської міської ради спільно із фахівцями Ужгородського міського центру соціальних служб, представниками сектора ювенальної превенції Ужгородського РУП ГУНП та сімейним лікарем було здійснено негайне комісійне обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами візиту складено Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, яким встановлено стан «дуже небезпечно». Малолітній ОСОБА_2 перебував під наглядом матері, яка знаходилася у стані сильного алкогольного сп?яніння, проявляла агресію до членів комісії та не контролювала власну поведінку. Комісією було прийнято рішення про негайне відібрання дитини та її влаштування до спеціалізованого медичного закладу. Згідно з Актом оцінки потреб сім?ї/особи № 59/н та висновком від 13.02.2026, складеним Ужгородським міським центром соціальних служб, підтверджено неспроможність матері виконувати обов?язки через зловживання алкоголем. Цей факт офіційно засвідчений Висновком медичного огляду № 129 від 13.02.2026 р., виданим КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова Закарпатської обласної ради», де зафіксовано стан сильного алкогольного сп?яніння Відповідачки. Під час огляду ОСОБА_1 поводилася неадекватно та особисто підтвердила факт вживання алкоголю. На підставі цих подій 13.02.2026 року Ужгородським РУП ГУНП стосовно Відповідачки було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУПАП. Юридичною підставою стало перебування матері у стані сп?яніння поряд із немовлям за повної відсутності інших дорослих осіб, що кваліфіковано як грубе порушення законодавства, яке створює небезпеку для життя немовляти, копії яких долучено до матеріалів справи.
Додатково встановлено, що асоціальна поведінка Відповідачки є тривалою та систематичною. Листом Ужгородського РУП ГУНП від 16.02.2026 р. № 195/17/01-13 повідомлено, що у період з 14.02.2021 р. по 20.02.2024 р. ОСОБА_1 неодноразово притягалася до відповідальності за ст. 183 КУпАП (6 епізодів неправдивих викликів), ст. 175-1 КУпАП та ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство). Також листом Ужгородського міського центру соціальних служб № 01-18/88 від 16.02.2026 р. підтверджено, що у листопаді 2025 року вона вже проходила стаціонарне лікування в КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» через алкоголізм. Листом Ужгородського міського центру соціальних служб № 01-18/88 від 16.02.2026 р. та інформацією адміністрації Обласного соціального центру, завдяки активному супроводу та сприянню фахівців, 22.12.2025 р. надано інформацію, що Відповідачка здійснила реєстрацію народження дитини та подала документи для отримання відповідних державних виплат. Враховуючи безпосередню загрозу життю та здоров?ю малолітнього ОСОБА_2 , а також встановлений стан повного нехтування Відповідачкою своїми батьківськими обов?язками, за результатами комісійного обстеження та відповідно до вимог пункту 56 Постанови Кабінету Міністрів України № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов?язаної із захистом прав дитини», Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради як органом опіки та піклування 16.02.2026 було прийнято рішення № 80 «Про негайне відібрання малолітньої дитини». Даний адміністративний акт був обумовлений крайньою необхідністю захисту прав немовляти, оскільки перебування дитини в середовищі де єдиний законний представник знаходиться у стані важкого алкогольного сп?яніння та проявляє неконтрольовану агресію, було визнано недопустимим. Згідно з резолютивною частиною зазначеного Рішення № 80, Службі у справах дітей Ужгородської міської ради було доручено негайно відібрати малолітнього ОСОБА_2 у матері, ОСОБА_5 , та забезпечити його тимчасове влаштування до відокремленого підрозділу «Клінічна дитяча лікарня» (м. Ужгород, вул. Братів Бращайків, 6) для проведення медичного обстеження. Водночас, на виконання вимог чинного законодавства, органом опіки та піклування було ініційовано процедуру письмового інформування Ужгородської окружної прокуратури про факт відібрання дитини та встановлено семиденний строк для підготовки матеріалів до суду з метою позбавлення Відповідачки батьківських прав. Таким чином, подання даної позовної заяви є прямим виконанням законних приписів щодо захисту інтересів дитини, чиє право на безпеку було грубо порушене матір?ю. Відтак, дитину було терміново вилучено із небезпечного середовища та передано під нагляд медичних працівників для проведення обстеження забезпечення належного догляду. Прийняття такого рішення органом опіки та піклування є офіційним підтвердженням того, що ситуація в сім?ї ОСОБА_1 досягла критичної межі, а подальше спільне проживання дитини з Відповідачкою суперечить інтересам малолітнього ОСОБА_6 та становить пряму небезпеку для його життя. 
Наявна в матеріалах справи інформація підтверджує, що алкогольна залежність ОСОБА_5 має хронічний характер і безпосередньо впливає на її здатність піклуватися про малолітнього сина. Ситуація ускладнюється відсутністю в дитини інших близьких родичів, які могли б забезпечити належний догляд, що залишає немовля у стані повної безпорадності та в умовах, які є вкрай небезпечними для його життя.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, суб?єктами соціальної роботи вживалися заходи щодо ресоціалізації Відповідачки: після первинного вилучення дитини вона виявляла готовність до змін, надавала обіцянки щодо належного виконання батьківських обов?язків та навіть пройшла курс спеціалізованого лікування. Однак зазначені заходи не дали сталого позитивного результату. Невдовзі після повернення до звичного середовища Відповідачка відновила аморальний спосіб життя, що підтверджується фактами повторного виявлення немовляти в занедбаному стані за повної відсутності контролю з боку матері, яка перебувала у стані сильного алкогольного сп?яніння.
У зв?язку з цим, подальше перебування малолітньої дитини з матір`ю яка не здатна подолати залежність та не забезпечує базових потреб немовляти, створює реальну загрозу для здоров`я та фізичного розвитку хлопчика, що робить судовий захист його прав єдиним можливим способом забезпечення інтересів дитини.
Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом.
Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2021 року справа №459/3411/18.
Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21).
Враховуючи вищезазначені нормативні приписи та роз`яснення, надані Верховним Судом України, у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина ОСОБА_2 , адже вона систематично зловживає алкогольними напоями, не забезпечує належних умов для проживання та розвитку дитини, не здійснює належного догляду за ним, а також не вживає заходів для створення безпечного середовища для його життя та здоров`я. Таке байдуже ставлення матері до свого сина судом розцінюється як самоусунення від участі у житті власної дитини.
Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення Відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_2 . З іншої сторони Відповідачкою в судове засідання не надано жодних доказів на спростування доводів позивача. 
Статтею 165 Сімейного кодексу України закріплено, що рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Згідно ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У зв`язку з чим, суд вважає доцільним вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України).
Передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку утримання малолітньої дитини судом не встановлено.
Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 не виконує у відношенні свого сина ОСОБА_2 передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з його утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, тому з Відповідачки слід стягнути аліменти на утримання дитини.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує обставини майнового і сімейного стану Відповідачки та бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 70 відсотків доходу цієї особи. Враховуючи, що Відповідачка працездатна, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає справедливим стягнути з Відповідачки на утримання її дитини аліменти у розмірі 1/4 частини її доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав малолітньої особи, тому він не сплачує судовий збір за подання до суду позовної заяви про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, отже, враховуючи норму ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з Відповідачки належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі 1 331,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 152, 155, 164-167 Сімейного кодексу України, ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-285, 354, 355 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів -задовольнити повністю.
Позбавити батьківських прав громадянку України ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Стягувати з громадянки України ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ 04053699) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини від всіх видів її доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 лютого 2026 року і до досягнення ОСОБА_2 повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині сплати аліментів в межах платежу за один місяць.
Стягнути з громадянки України ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 1 331,20 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня, 20 копійок.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 

Суддя Ужгородського 
Міськрайонного суду 
Закарпатської області Бедьо В.І.