ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2026 р. справа № 320/2281/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд: визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; скасувати п. 13 протоколу за №4 від 15 січня 2020 р. засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомогли та компенсаційних сум, про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 3 групи з 12 серпня 2013 року; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 12 серпня 2013 року 3 групи інвалідності, внаслідок пораненням, контузією, захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії, в розмірі та порядку, встановлених положеннями Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач під час проходження військової служби у Збройних Силах Радянського Союзу в період з 05.05.1978 по 20.05.1980, брав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан та отримав поранення. 12.08.2013 медико-соціальною експертною комісією Черкаського обласного центру медико-соціальної експертизи при первинному огляді ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково по причині поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військовозобов`язаного при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, тобто захворювання, отриманого в період проходження військової служби. 17.12.2019 при повторному огляді медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з наявністю захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. ОСОБА_1 направив до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву і підтверджуючі документи з проханням виплатити одноразову грошову допомогу внаслідок встановлення ІІІ групи інвалідності з підстав захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Згідно з п. 13 протоколу за №4 від 15.01.2020 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомогли та компенсаційних сум, відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи з 12.08.2013. ОСОБА_1 вважає таку відмову протиправною, оскільки Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» гарантовано виплату одноразової грошової допомоги без обмеження будь-яким строком, тобто коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку після звільнення зі служби.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 адміністративну справу № 320/2281/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, передано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
04.09.2020 через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив Міністерства оборони України на позовну заяву. Представник відповідача зазначив, що позивачем не подано повного пакету документів, а саме не додано документ про причини та обставини поранення. Так, висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 22.03.2013 № 305, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 27.06.2013 № 1582, які подані позивачем разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення (травми, каліцтва). Окрім цього, згідно з пунктом 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та підпункту 4 пункту 2 Порядку № 499, у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2013 році, було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Позивачу інвалідність встановлена понад 3-місячний термін. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 33-43).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2020 відмовлено представнику Міністерства оборони України про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Вказана справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду 24.03.2025.
Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Боршовському Т.І.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 справу № 320/2281/20 прийнято до провадження та розпочато розгляд спочатку.
08.04.2025 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив представника Міністерства оборони України від 08.04.2025, в якому представник відповідача заперечив щодо позовних вимог. Згідно свідоцтва про отримання інвалідності, первинну групу інвалідності позивач отримав 12.08.2013, а тому до спірних правовідносини підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. За приписами пункту 6 статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті. Так, відповідно до підпункту 4 п. 2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення. Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Прикордонних військах КДБ РСРС з 05.05.1978 по 20.05.1980, що підтверджено військовим квитком серії НОМЕР_1 у складі Прикордонних військ КДБ СРСР, довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.08.2011 №110, архівною довідкою Центрального прикордонного архіву федеральної служби безпеки РФ від 06.07.2012 №21/59/Б-8344 та звільнений з військової служби 20.05.1980 наказом Міністра оборони СРСР від 27.03.1980 №97 у запас з направленням на військовий облік), що підтверджено копією військового квитка ОСОБА_1 в якому зазначено, що він став на облік 26.05.1980 року. Тобто ІІІ групу інвалідності ОСОБА_1 отримав через 31 рік після звільнення з військової служби. Отже, ІІІ група інвалідності настала 12.08.2013, після звільнення з військової служби майже через 31 рік, тобто понад три місці після звільнення з військової служби. З урахуванням вищевикладеного, відповідно до законодавства України позивач не має права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідності настала пізніше ніж через три місяці після звільнення його з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку (поранення), що мали місце в період проходження зазначеної служби. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 58-73).
Окрім цього, у відзиві представник Міністерства оборони України просив суд здійснювати розгляд справи № 320/2281/20 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Ухвалою від 08.04.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України про розгляд справи № 320/2281/20 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
21.04.2025 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача від 12.04.2025 про підтримання позовних вимог (а.с. 79).
На виконання вимог підпункту 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11 листопада 2024 року № 39 згідно Протоколу від 10.03.2026 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно з витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Григоруку О.Б.
Ухвалою від 17.03.2026 призначено судовий розгляд справи № 320/2281/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 в період з 05.05.1978 по 20.05.1980 проходив військову службу у Збройних Силах Радянського Союзу, під час якої в період з 04.01.1980 по 20.05.1980 брав участь в складі діючої армії в зоні бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.08.2013 № 110 (а.с.11), копією архівної довідки Центрального прикордонного архіву федеральної служби безпеки РФ від 06.07.2012 № 21/59/Б-8344 (а.с. 12).
22.03.2013 судово-медичним експертом КУ « Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» проведено судово-медичне обстеження позивача та складено акт № 305, згідно якого у ОСОБА_1 є рубці на обличчі, які свідчать про те, що в минулому мало місце поранення голови. Судячи по характеру рубців, давність їх виникнення може відповідати 1980 року (а.с. 14).
Відповідно до протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 27.06.2013 за № 1582, поранення, контузія, захворювання ОСОБА_1 , так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 13).
Згідно з довідкою до огляду МСЕК від 14.08.2013 серії 10 ААБ № 346211 позивачу внаслідок первинного огляду з 12.08.2013 встановлено третю групу інвалідності вперше, причини: поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 7).
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 470557 від 17.12.2019 проведено повторний огляд ОСОБА_1 та встановлено другу групу інвалідності, причини: поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 9).
В грудні 2019 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою та відповідними документами про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з набуттям третьої групи інвалідності при виконанні обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії (а.с. 78).
15.01.2020 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене пунктом 13 протоколу № 4 від 15.01.2020, про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги. Таке рішення мотивовано тим, що позивачу встановлено інвалідність понад трьохмісячний термін після звільнення зі служби. Окрім цього, позивачем не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 3 Порядку № 499. Висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 22.03.2013 № 305, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 27.06.2013 № 1582, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення (травми, каліцтва) (а.с. 16).
Листом від 06.02.2020 № 6/8/5/259 ІНФОРМАЦІЯ_4 направив позивачу копію витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.01.2020 № 4 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги (а.с. 15).
Вважаючи протиправним рішення Комісії Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум – про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, оформлене пунктом 13 протоколу № 4 від 15.01.2020, позивач звернувся з цим позовом до суду, в якому просить суд скасувати таке рішення відповідача та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 12.08.2013 року 3 групи інвалідності, внаслідок пораненням, контузією, захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії, в розмірі та порядку, встановлених положеннями Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 цього Закону № 2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту першого статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підпунктом 6 пункту другого статті 16 Закону № 2011-ХІІ визначено, що встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
{Стаття 16 в редакції Законів № 328-V від 03.11.2006, № 5040-VI від 04.07.2012; із змінами, внесеними згідно із Законами № 1774-VIII від 06.12.2016, № 2522-VIII від 06.09.2018; текст статті 16 в редакції Закону № 2489-IX від 29.07.2022}
Згідно з пунктом 2 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Пунктом шостим статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до пункту дев`ятого статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Згідно з пунктом десятим статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі – Порядок № 975).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року у справі 750/5074/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 807/15426/18, від 26 жовтня 2018 року у справі № 820/2504/18.
В спірному випадку, первинне встановлення ІІІ групи інвалідності, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії встановлено ОСОБА_1 з 12.08.2013, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 346211 від 14.08.2013 (а.с. 7).
Таким чином, позивачу ІІІ групу інвалідності встановлено з 12.08.2013, тому одноразова грошова допомога має призначатись та виплачуватись відповідно до вимог законодавства, яке було чинне на момент встановлення йому ІІІ групи інвалідності.
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" №328 від 3 листопада 2006 року, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, (далі - Закон №2011-ХІІ), Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі - Порядок №499).
Так, частинами другою та шостою статті 16 Закону №2011-XII, в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, було передбачено: 2) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України; 6) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону №2011-XII в редакції, чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 цього ж Закону (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
Аналогічне правило закріплено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
Так, відповідно до підпункту 4 пункту 2 вказаного Порядку, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.06.2018 у справі № 750/5074/17 відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №276/322/17 (№К/9901/2174/17), відповідно до якого військовослужбовці строкової військової служби мають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у разі встановленні їм інвалідності, незалежно від часу її настання, та сформулював наступний висновок: "частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає".
В спірному випадку, оскільки позивачу вперше інвалідність встановлена більше ніж через 31 рік після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ (у редакції Закону №328 від 03.11.2006) у позивача відсутнє.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.10.2018 у справі № 820/2504/18, від 12.02.2019 у справі №816/1458/18, від 27.03.2020 № 274/165/17, від 31.03.2021 у справі №240/5948/18, від 25.01.2022 у справі №200/11976/19-а, від 27.07.2022 у справі №240/6189/18, від 29.09.2022 у справі №825/1688/17, від 20.01.2023 у справі № 2040/7875/18, від 04.07.2023 у справі №240/6023/18.
Щодо необхідності подання разом із заявою про призначення одноразової грошової допомоги документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), то суд зазначає таке.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
Так, Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.04.2019 у справі №822/220/18 відступив від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання актів судово-медичного дослідження та витягів з протоколу військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, достатніми та належними доказами, у розумінні п. 11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії та захворювання) військовослужбовця, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №729/426/17, від 21.08.2018 у справі №295/13892/16-а, від 23.10.2018 у справі №822/3005/17, від 11.12.2018 у справі №740/1538/17, від 29.01.2019 у справі №293/342/17, та сформулював наступний правовий висновок: «документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребовування».
У вказаній справі Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
В спірному випадку, за наслідками дослідження змісту висновку спеціаліста у галузі медичної експертизи, що зазначений в акті судово-медичного обстеження № 305 від 22.03.2013, такий акт вказує лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням у ході бойових дій, яке могло мати місце у 1980 році. В цьому висновку спеціаліст не робить висновків стосовно виду предметів, якими обстежуваному завдано травми, механізму утворення тілесних ушкоджень, можливих обставин травмування.
З огляду на зміст витягу з Протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 27.06.2013 № 1582, можна дійти висновку, що такий Протокол постановлений на підставі висновку спеціаліста у галузі медичної експертизи, які зазначені в акті судово-медичного обстеження № 305 від 22.03.2013, у якому відомості про обставини поранення та контузії, встановлені зі слів позивача.
За таких обставин, позивачем не додано документ, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), а тому відповідач обґрунтовано відмовив позивачу у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.03.2023 у справі № 200/2935/20-а.
Підсумовуючи, суд дійшов висновку про те, що рішення Комісії Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги в разі настання ІІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, оформлене пунктом 13 протоколу № 4 від 15.01.2020, є підставним та обґрунтованим. Суд також не встановив обставин, які б свідчили про невідповідність вказаного рішення відповідача іншим критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, тому слід відмовити в задоволенні позову. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 00034022, проспект Повітрофлотський, 6, місто Київ, 03168) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Григорук О.Б.