справа № 492/1490/25
провадження № 2/492/147/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
01 квітня 2026 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді - Гусєвої Н.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Рябчук О.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, згідно якого просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 34777,45 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 14 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» (далі за текстом – АТ «АЛЬФА-БАНК»), назва якого була змінена на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» (далі за текстом - АТ «СЕНС БАНК») з метою отримання банківських послуг відповідно до публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК», розміщеного на сайті позивача: www.alfabank.ua, та відповідачка підписала Оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500849827 від 14 грудня 2021 року. Позивач прийняв акцепт пропозиції відповідачки і між сторонами було укладено в електронній формі Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 500849827, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК», відповідно до умов якої позивач надав, а відповідачка отримала кредит у розмірі 22506,57 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,00 % річних на строк 24 місяці зі строком повернення кредиту 15 грудня 2023 року. Позивач повністю та у строки виконав свої зобов`язання за вищевказаною Угодою, однак відповідачка не здійснила повернення кредитних коштів, а також не сплатила відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого у відповідачки перед АТ «СЕНС БАНК» станом на 11 березня 2025 року утворилася заборгованість з урахуванням заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом на загальну суму 34777,45 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки, оскільки відповідачка ухилилася від добровільного погашення заборгованості, що є порушенням прав позивача.
Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, але до суду від неї надійшла заява, згідно якої просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила ї задовольнити. У разі повторної неявки відповідачки у судове засідання не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідачка про дату, час та місце судового засідання двічі була повідомлена належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явилась. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилались судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованої у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулись до суду з довідками відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачці судових повісток, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судові виклики вручені відповідачці належним чином. 
У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки.
Відповідачка клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила.
Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд бере до уваги, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Отже, відповідачка зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року в справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22), якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути у судове засідання. 
Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідачки у судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для її неявки.
Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України.
Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки поспіль відповідачки у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи по суті за відсутності відповідачки, яка з 24 жовтня 2025 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу до суду не прибула, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала.
Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у заяві, на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. 
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Між АТ «АЛЬФА-БАНК» назва якого була змінена на АТ «СЕНС БАНК» (а. с. 32, 33-35) та ОСОБА_2 , відповідачкою у справі, було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 500849827 від 14 грудня 2021 року (далі за текстом – кредитний договір), яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК», згідно якої відповідачка отримала кредит у розмірі 22506,57 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 32,00 % річних строком на 24 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту 15 грудня 2023 року (а. с. 8, 12). 
Відповідно до Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500849827, Угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту та надання кредиту відповідно до Угоди та Договору (а. с. 9-10).
Підписавши Паспорт споживчого кредиту сторони кредитного договору узгодили розмір кредиту, строк та умови користування кредитними коштами (а. с. 7).
Невід`ємною частиною кредитного договору є Додаток 1, згідно якого сторони кредитного договору узгодили графік платежів та розрахунок сукупності вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а. с. 11). 
На виконання умов кредитного договору АТ «СЕНС БАНК», позивачем у справі, здійснено видачу кредитних коштів у сумі 22506,57 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 780498846 від 15 грудня 2021 року (а. с. 13).
Користування ОСОБА_2 , відповідачкою у справі, кредитними коштами підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 14 грудня 2021 року по 11 березня 2025 року (а. с. 14-22).
АТ «СЕНС БАНК», позивачем у справі, на адресу ОСОБА_2 , відповідачки у справі, було направлено вимогу щодо усунень порушень умов виконання договірних зобов`язань за кредитним договором № 500849827 від 14 грудня 2021 року протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, надавши можливість позичальниці ОСОБА_2 добровільно врегулювати заборгованість за кредитним договором, однак дана вимога не виконана, заборгованість не погашена (а. с. 23).
В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 11 березня 2025 року склала загальну суму 34777,45 грн. (а. с. 26).
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом положень частини 1, частини 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідачка у справі, шляхом власноручних введень одноразового ідентифікатора, отриманого від АТ «СЕНС БАНК», прийняла публічні пропозиції (оферти) та підписала договір № 500849827 від 14 грудня 2021 року (здійснила акцепти пропозицій товариств), тобто вказаний договір вважається укладеним відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, не спростовано презумпцію правомірності правочину та не надано будь-яких доказів того, що АТ «СЕНС БАНК» отримало її персональні дані та використало їх у власних цілях.
Судом встановлено, що сторони вказаного кредитного договору досягли згоди з усіх істотних їх умов, уклали його відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 вказаного Закону, а тому кредитний договір № 500849827 від 14 грудня 2021 року вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі.
Вказаним кредитним договором передбачено порядок та умови отримання кредиту, погашення заборгованості за ним, сплату відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами.
ОСОБА_1 , відповідачка у справі, підписавши вказаний кредитний договір надала згоду на отримання та повернення кредитних коштів і сплати відсотків за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановленими вказаним кредитним договором.
Відповідно до частини 1, частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредиту (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому кредитодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір кредиту є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 580 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, договору № 500849827 від 14 грудня 2021 року, ОСОБА_1 , відповідачка у справі, кредитні кошти отримала, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів, відсотків не виконала.
Судом встановлено, що АТ «АЛЬФА-БАНК», назва якого була змінена на АТ «СЕНС БАНК», позивачем у справі, був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, однак, ОСОБА_1 , відповідачка у справі, всупереч вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами вказаного кредитного договору, належним чином зобов`язання з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом не виконала та не здійснила повернення кредиту у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено у позовній заяві та вони не спростовані відповідачкою.
Матеріали справи не містять доказів погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, на рахунок АТ «СЕНС БАНК», позивача у справі.
Згідно з розрахунком, наданим позивачем, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 11 березня 2025 року становить 34777,45 грн., яка складається із: суми кредиту у розмірі 19627,74 грн.; відсотків у розмірі 15149,71 грн.
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 , відповідачкою у справі, суду не надано, а також іншого розрахунку заборгованості суду не надано, відтак, наданий АТ «СЕНС БАНК», позивачем у справі, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи відсутність заперечень проти позову зі сторони відповідачки, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки позов обґрунтований, а викладені позивачем у позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, оскільки оплата судового збору у сумі 2422,40 грн. підтверджена меморіальним ордером № 898013 від 07 жовтня 2025 року (а. с. 6).
Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3330,03 грн. у зв`язку з чим суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1, частини 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За правилами частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3330,03 грн. позивачем було надано суду: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 001086 від 01 березня 2019 року, видане Радою адвокатів Черкаської області (а. с. 27 зворотна сторона); договір про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року (а. с. 28-31).
Згідно з п. 3.1 Договору про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду у розмірі: за підготовку і надання позовної заяви до суду – 375,00 грн., за отримання рішення суду – 225,00 грн., комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь Замовника – 7,85 %. Таким чином, витрати на правничу допомогу складає загальну суму 3330,03 грн.
Від ОСОБА_1 , відповідачки у справі, до суду не надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги. 
Судом встановлено, що позивач поніс витрати у розмірі 3330,03 грн. на професійну правничу допомогу та від відповідачки не надійшло клопотання про зменшення розміру таких витрат. 
Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без відповідного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 907/357/16, від 18 грудня 2018 року у справі № 910/4881/18.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3330,03 грн., що відповідає критерію розумності їхнього розміру та є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 15, 19, 44, 48, 76-81, 89, 95, 128, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-282, 284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» (місцезнаходження: вулиця Велика Васильківська, будинок 100, місто Київ, 03150; код ЄДРПОУ: 23494714) заборгованість за кредитним договором № 500849827 від 14 грудня 2021 року у розмірі 34777 (тридцять чотири тисячі сімсот сімдесят сім) гривень 45 копійок, з яких:
-за кредитом: 19627 (дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять сім) гривень 74 копійки;
-по відсоткам: 15149 (п`ятнадцять тисяч сто сорок дев`ять) гривень 71 копійка.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» (місцезнаходження: вулиця Велика Васильківська, будинок 100, місто Київ, 03150; код ЄДРПОУ: 23494714) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3330 (три тисячі триста тридцять) гривень 03 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідачка, якій повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їй повного заочного рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачкою в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Арцизького районного суду
Одеської області        Гусєва Н.Д.