ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/21072/25 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Черпака Ю.К.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року, суддя Вісьтак М.Я., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 104450014257 від 11.04.2025 року про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 10.07.2002 року по 04.03.2009 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.11.1987 року та відповідно до довідки Державної установи «Київський слідчий ізолятор» № 192 від 02.04.2025 року, а саме в пільговому обчисленні - 08 років 10 місяців 12 днів, а також призначити пенсію ОСОБА_1 за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 22.02.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області їй відмовлено у призначенні пенсії за віком у віці 55 років згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС». Позивач вказує, що наявне у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) та згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 02.11.1987 року та відповідно до довідки Державної установи «Київський слідчий ізолятор» № 192 від 02.04.2025 року, вона має відповідний стаж та проживала на території посиленого радіоекологічного контролю (постійно), що надає їй право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.
Відповідно до ухвали від 29.04.2025 Київського окружного адміністративного суду розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням Київського окружного адміністративного суду Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1 є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (категорія 4), виданого Київською обласною державною адміністрацією 08.02.1994. 
04.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. 
У квітні 2025 року за принципом екстериторіальності позивач отримала рішення від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії № 104450014257 від 11.04.2025 року з тих підстав, що страховий стаж заявника становить 23 роки 11 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Позивачка вважає рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 11.04.2025 року про відмову у призначенні пенсії незаконним та таким, що порушує її права на соціальний захист у вигляді призначення та отримання пенсії на пільгових умовах.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров?я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи. 
Пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. 
Відповідно до положень ч. 3 ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. 
Зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону. Статтею 26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" передбачено право на призначення пенсії за віком при досягненні віку 60 років, та за наявності необхідного страхового стажу починаючи з 1 січня 2025 року - по 31.12.2025 не менше 32 років, отже для призначення пенсій по віку відповідно до статті 55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" необхідно досягнути віку 55 років (60 років - 5 років) та 27 років страхового стажу (32 роки - 5 років). 
Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії №104450014257 від 11.04.2025 року зазначено, що на момент звернення за призначенням пенсій страховий стаж заявника складає 23 роки 11 місяців 14 днів, а тому їй відмовлено в призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв?язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Водночас, пенсійний орган також зазначив, що до страхового стажу зараховано усі періоди роботи. 
Разом з тим відповідно до рішення та формою РС-право, копія якої міститься в матеріалах справи, убачається, що до страхового стажу позивачки не було зараховано в повному обсязі та з урахуванням кратності період роботи з 10.07.2002 по 04.03.2009 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 (запис №4), а також довідки Державної установи «Київський слідчий ізолятор» №192 від 02.04.2025 року та наказу №9 о/с від 04.03.2009 року, що додані позивачем до позовної заяви. 
Так, відповідно до вищевказаних документів, прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_1 проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.07.2002 року по 04.03.2009 рік. 
Вислуга років на день звільнення складає: календарна - 06 років 07 місяців 24 дні, пільгова - 08 років 10 місяців 12 днів. Проте, як вбачається із форми РС-право відповідачем із 10.07.2002 року по 31.03.2009 рік зараховано до страхового стажу позивача тільки 3 роки 11 місяців 22 дні (розрахунок суми років міститься в матеріалах справи). 
Стосовно періоду з 28.07.2003 по 30.09.2003 рік зазначено: «догляд за пенсіонером», що не підтверджується матеріалами справи і з чим позивач не погоджується.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Абзацами 1-2 п. 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). 
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. 
З довідки Державної установи «Київський слідчий ізолятор» №192 від 02.04.2025 року та наказу №9 о/с від 04.03.2009 року, наданих до матеріалів справи вбачається, що прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_1 проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.07.2002 року по 04.03.2009 рік. Вислуга років на день звільнення складає: пільгова - 08 років 10 місяців 12 днів.
Отже, як вірно встановив суд першої інстанції, позивач надала підтверджуючі документи періоду роботи з 10.07.2002 року по 04.03.2009 рік, тоді як відповідачем безпідставно даний період з урахуванням кратності не зарахований в повному обсязі до страхового стажу позивачки.
З аналізу норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, слідує, що особа має право виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 5 років за сукупності наступних умов, а саме: така особа має бути потерпілим від Чорнобильської катастрофи; станом на 1 січня 1993 року вона проживала чи пропрацювала на території зони посиленого радіологічного контролю не менше ніж 4 роки; у такої особи наявний страховий стаж не менше ніж 27 років, що підтверджується відповідними документами. 
Позивачкою дотримано дані умови повністю, на що вказує копія паспорту позивача (засвідчує її вік), копія Чорнобильського посвідчення (потерпіла, 4 категорія), копія трудової книжки, довідки Державної установи «Київський слідчий ізолятор» №192 від 02.04.2025 року та наказу №9 о/с від 04.03.2009 року (необхідний стаж), а також довідка видана Гостомельською селищною військовою адміністрацією Бучанського району Київської області від 12.02.2025 року №4033697 (вказує період та місце проживання). 
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23.05.2018 у справі №398/3509/16-а та від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, сформульовано правову позицію щодо застосування положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зокрема, Верховний Суд вказав, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". 
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. 
Між тим, судом встановлено, що позивачка є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (категорія 4), виданим Київською обласною державною адміністрацією 08.02.1994 року. Вказане посвідчення та його автентичність під сумнів не ставиться, є діючим та оформленим на підставі первинних документів. Таким чином, наявність у позивачки посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує такий статус та надає право користуватися пільгами, в тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.
Отже, позивачка виконала всі вимоги законодавства для призначення їй пенсі на пільгових умовах. Зокрема, вона є особою яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, на момент подачі заяви про призначення пенсій їй вже виповнилося 55 років, вона має більше 27 років страхового стажу, проживала у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 повних 5 років, загальний термін проживання у зазначеній зоні складає більше 27 років, а отже має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 26 Закону У країни "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування". 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 
У пункті 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" , затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1зазначено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виповнилося 55 років, а 04.04.2025 року вона звернулася до органів пенсійного фонду з заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії позивачці - є протиправним та підлягає скасуванню, а порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту судом шляхом зобов?язання відповідача призначити їй пенсію на пільгових умовах на підставі наданих до територіальних органів ПФУ документів, з дня що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 22.02.2025 року. 
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Як убачається з матеріалів справи, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо вирішення питання про зарахування стажу має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22 та 24.05.2024 №460/17257/23 .
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив заяву у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І. 

Черпак Ю.К.