ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/306/26
Пр. №2-о/521/136/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року         м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Сегеди О.М.,
при секретарі – Жулего М.І., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,
встановив:
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеною заявою, посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 22 лютого 1977 року належить 12/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 .
13 травня 1977 року на підставі рішення народного суду Іллічівського району 
м. Одеси від 22 лютого 1977 року її право власності на 12/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 було зареєстровано в Одеському міському БТІ та записане у реєстровій книзі №160 за реєстровим №3514 стр. №175.
21 березня 1984 року на ім`я ОСОБА_2 було видано дублікат реєстраційного посвідчення за №5422 від 21 березня 1984 року про її право особистої власності на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року на 12/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Зазначила, що при вчиненні запису в реєстраційних книгах та на бланку посвідчення службовою особою БТІ було допущено технічну описку, а саме дату ухвалення рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси вказано «11 лютого 1977 року» замість вірної дати «22 лютого 1977 року».
При цьому, незважаючи на цю розбіжність, інші ідентифікуючі ознаки документа, а саме номер судової справи №2-174/77, склад сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , опис об`єкта нерухомості-повністю відповідають оригіналу рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 22 лютого 1977 року.
Вказувала, що 16 лютого 1982 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та після реєстрації шлюбу їй було надано прізвище ОСОБА_1 .
Стверджувала, що наявність розбіжностей в датах між оригіналом рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 22 лютого 1977 року та архівними даними БТІ унеможливлює верифікацію заявника права власності державним реєстратором. 
Крім того, невідповідність дати ухвалення рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року у дублікаті реєстраційного посвідчення від 21 березня 1984 року за №5422 перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися на свій власний розсуд належним їй на праві приватної власності нерухомим майном та унеможливлює здійснити правомочність розпорядження цим майном.
Вважає, що за вказаних обставин виправити зазначену невідповідність у дублікаті реєстраційного посвідчення від 21 березня 1984 року за №5422, виданого на ім`я ОСОБА_2 та інших похідних документах неможливо, тому єдиною можливістю для її усунення є її звернення до суду.
Причиною неправильного зазначення дати рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року у дублікаті реєстраційного посвідчення від 21 березня 1984 року за №5422 є технічна помилка, яку на даний час виправити не можливо.
У зв`язку з чим виникла необхідність встановлення факту належності їй дубліката реєстраційного посвідчення від 21 березня 1984 року за №5422, виданого на ім`я ОСОБА_2 , в якому зазначено, що їй на праві власності на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року, а фактично на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 22 лютого 1977 року, належить 12/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Встановлення вказаного факту їй необхідно для вільного володіння, розпорядження та користування своєю власністю, а саме 12/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Посилаючись на порушення своїх прав, заявниця просила суд встановити факт належності  ОСОБА_1 дубліката реєстраційного посвідчення, виданого Одеським міським бюро технічної інвентаризації 21 березня 1984 року №5422 на ім`я ОСОБА_2 , в якому зазначено, що їй на праві власності на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року, а фактично на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 22 лютого 1977 року, належить 12/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 ; визнати, що дата прийняття рішення суду «11 лютого 1977», зазначена в реєстраційних документах та архівних записах БТІ, є технічною опискою та відповідає фактичній даті прийняття рішення -22 лютого 1977.
Ухвалою суду від 14 січня 2026 року було відкрито провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 22).
Представник заявниці, діючий за ордером від 18 грудня 2025 року в судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення та просив суд розглянути справу за його відсутністю. Раніше надав додаткові пояснення по справі (а.с.18,20,25-26, 53 ). 
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 24,46).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.
Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 22 лютого 1977 року належить 12/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.35-35а).
13 травня 1977 року на підставі рішення народного суду Іллічівського району 
м. Одеси від 22 лютого 1977 року право власності ОСОБА_6 на 12/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 було зареєстровано в Одеському міському БТІ та записане у реєстровій книзі №160 за реєстровим №3514 стр. №175, що підтверджується довідкою КП «БТІ» Одеської міської ради від 18 серпня 2017 року №5138-10/822-Л (а.с.17).
Встановлено, що 21 березня 1984 року на ім`я ОСОБА_2 було видано дублікат реєстраційного посвідчення за №5422 про те, що 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року та записане у реєстровій книзі №160 за реєстровим №3514 стр. №175, що підтверджується копією дубліката реєстраційного посвідчення (а.с.19,36-37).
16 лютого 1982 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.38,39-40).
Встановлено, що 11 вересня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Янчевою Я.Г. було відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 , оскільки наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно (а.с.31).
З матеріалів справи вбачається, що при видачі на ім`я ОСОБА_2 дубліката реєстраційного посвідчення про право особистої власності ОСОБА_2 на 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 , було допущено технічну описку у даті ухвалення рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 22 лютого 1977 року про визнання за ОСОБА_2 права власності на 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 , а саме замість вірної дати «22 лютого 1977 року» помилково було зазначено «11 лютого 1977 року».
Листом КП «БТІ» ОМР за №69262/04-04 від 16 квітня 2026 року на ім`я ОСОБА_6 було повідомлено, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на 12/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року (а.с.51).
Встановлено, що заявниця не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належної їй на праві особистої власності на підставі дубліката реєстраційного посвідчення від 21 березня 1984 року № 5422, 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 , у зв`язку з розбіжностями у даті ухвалення рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 , а саме замість вірної дати «22 лютого 1977 року» помилково було зазначено «11 лютого 1977 року».
Допущена помилка у дублікаті реєстраційного посвідчення від 21 березня 1984 року № 5422 про право особистої власності ОСОБА_2 на 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 , чинить заявниці перешкоди у реалізації її права розпоряджатися своєю власністю.
Отже, у зв`язку з тим, що дата рішення народного суду Іллічівського району 
м. Одеси від 22 лютого 1977 року не співпадає з датою рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року, зазначеного у дублікаті реєстраційного посвідчення від 21 березня 1984 року № 5422 про право особистої власності ОСОБА_2 на 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 , то заявниці необхідно встановити факт належності їй, ОСОБА_6 дубліката реєстраційного посвідчення від 21 березня 1984 року № 5422 про право особистої власності ОСОБА_2 на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року на 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 .
Встановлення вказаного факту їй необхідно для здійснення своїх прав, як власника 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 .
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що у дублікаті реєстраційного посвідчення від 21 березня 1984 року № 5422 про право особистої власності ОСОБА_2 на 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 , дата рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року не збігається з датою рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 22 лютого 1977 року, яким було визнано за ОСОБА_2 право власності на 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 .
Отже, судом достовірно встановлено, що дублікат реєстраційного посвідчення від 21 березня 1984 року № 5422 про право особистої власності ОСОБА_2 на 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 , був виданий ОСОБА_2 на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 22 лютого 1977 року, хоча помилково було зазначено на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року.
У відповідності до п. 1 ст. 293 ЦПК України, суд вправі встановити факт належності дубліката реєстраційного посвідчення від 21 березня 1984 року № 5422 про право особистої власності ОСОБА_2 на 12/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого в АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_2 на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 12 грудня 2007 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Судовий збір по справі складає 665,60 грн., якій повністю сплачено заявницею при зверненні до суду (а.с.3).

Керуючись ст. ст. 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення – задовольнити частково. 
Встановити факт належності дубліката реєстраційного свідоцтва, яке видане Одеським міським бюро технічної інвентаризації 21 березня 1984 року №5422 на 12/100 частин житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , та зареєстрований за ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі рішення народного суду Іллічівського району м. Одеси від 11 лютого 1977 року та записане у реєстровій книзі №160 за реєстровим №3514 стр. №175, 13 травня 1977 року - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 12 грудня 2007 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 
В інший частині вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 27 квітня 2026 року.

Суддя:     О.М. Сегеда