Справа № 462/3903/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Бориславського Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, 

в с т а н о в и в :

позивач ТОВ «СВЕА Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 2021368 від 13.01.2025 року у розмірі 22769,99 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.01.2025 року між ТОВ «Селфі Кредт» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №2021368 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на умовах строковості та оплатності. ТОВ «Селфі Кредит» виконав свої зобов`язання, а відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. 26.08.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «СВЕА Фінанс»укладений договір факторингу № 01.02-34/25, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 2021368 від 13.01.2025, що укладений між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 . Станом на дату подання позову заборгованість відповідача складає 22769,99 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 4599,99 грн; заборгованість по відсотках – 8970,00 грн; пеня – 9200 грн. Просить позов задоволити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.05.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.
Судом вжито заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам, відповідачу – двічі разом із позовною заявою та додатками, за місцем його реєстрації, однак поштові відправлення повернуто суду без вручення адресату.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 Верховний Суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Зазначене також узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.05.2024 по справі №755/4829/23.
У встановлений судом строк відзиву на позов відповідач не подав, причин такого не повідомив.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.
Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Судом встановлено, що 13.01.2025 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір № 2021368 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» у електронній формі, шляхом використання електронного підпису відповідача з одноразовим ідентифікатором Т211, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у строкове платне користування у розмірі 4600 грн. строком на 360 дні, зі сплатою процентів за користування кредитом. Дата погашення кредиту 08.01.2026 року. Тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту.
Разом із даним договором ОСОБА_1 13.01.2025 року шляхом використання електронного підпису також підписав паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до п. 1.4 договору № 2021368 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 13.01.2025 клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору.
Згідно з п. 2.1 даного договору кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .
При підписані даного кредитного договору ОСОБА_1 надав свої персональні дані, зокрема, серію та номер паспорта, РНКОПП, адресу проживання, які збігаються із даними, наявними у матеріалах судової справи, зокрема, відповіді № 2701561 від 06.05.2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру на запит суду.
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через систему Рау Теch, на підставі укладеного Договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_2 від 2024-04-01 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ "ПЕЙТЕК".
Згідно листа від 27.08.2025 ТОВ «ПЕЙТЕК» є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг, послуги з переказу коштів товариство надає без відкриття рахунку. Відповідно до договору № 01042024-2 від 2024-04-01, 13.01.2025 о 09:46 було успішно перераховано кошти на платіжну картку НОМЕР_3 у сумі 4600 грн.
Таким чином, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 4600 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
26 серпня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА Фінанс» було укладено Договір факторингу № 01.02-34/25, відповідно до умов якого до ТОВ «СВЕА Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 2021368 від 13.01.2025 року, що підтверджується, зокрема, реєстром боржників в електронному вигляді до договору факторингу від 26.08.2025 р. №01.02-34/25.
Сторонами договору факторингу підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді до договору факторингу від 26.08.2025 р. №01.02-34/25.
Таким чином, судом встановлено, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2021368 від 13.01.2025 року за яким утворилась заборгованість унаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів /Постанова Верховного Суду від 03.04.2019 року, справа №910/9828/17/.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України)
Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «СВЕА Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до матеріалів справи відповідачем ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору № 2021368 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» в частині своєчасного повернення кредиту, оскільки відповідачем не у повній мірі проводились платежі по кредитному договору, а тому виникла заборгованість за даним кредитом.
Згідно наданого суду розрахунку заборгованості, який не спростовано відповідачем, проценти нараховано у межах строку дії договору, а тому суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача про стягнення із відповідача, як боржника, заборгованості за основною сумою боргу та заборгованості за процентами є підставними.
Відповідачем не подано до суду доказів на спростування розрахунку позивача щодо заборгованості по кредитному договору, як і не подано відзиву на позов.
Водночас, щодо стягнення з відповідача пені, суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами) був запроваджений воєнний стан, який триває і по теперішній час.
За змістом частини 2 статті 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.
Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі № 362/2159/15-ц, законодавець встановив пріоритет ЦК України у договірних відносинах. Лише у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів.
У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Тому, з урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 9200 грн. не підлягають задоволенню.
Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 2021368 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» у розмірі 13569,99 грн., з яких 4599,99 грн. – заборгованість за основною сумою боргу, 8970 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Відповідно до ч 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «СВЕА Фінанс» підлягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1586,68 грн.
Керуючись ст. 11, 512, 514, 526, 610, 612, 625, 627-628, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, 

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» /ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8/ заборгованість за договором № 2021368 від 13.01.2025 року у розмірі 13569 /тринадцять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять/ гривень 99 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» /ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8/ судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1586 /одна тисяча п`ятсот вісімдесят шість/ гривень 68 копійок.
У іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбаченому ст. 354, 355 ЦПК України.
Судове рішення складено 06.07.2026 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.