КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
11 травня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/3940/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В., 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Корнійчук Ірини Олександрівни, в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області у складі судді Соловей Г. В.
від 02 жовтня 2025 року
у цивільній справі № 381/4192/25 Фастівського міськрайонного суду Київської області
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 89 500,00 грн, судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19.04.2021 ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 4017379, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 20 000 грн.
У свою чергу позичальник зобов`язався повернути використану суму кредиту, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором.
ТОВ «Мілоан» належним чином виконало свої зобов`язання за цим договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору.
23.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 94-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 4017379 від 19.04.2021.
Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 89 500 грн, з яких: 20 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 67 500 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 2 000 грн - прострочена заборгованість за комісією.
Вказував, що відповідачці було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості за № 20955370/1244 від 13.06.2025, однак вона залишилася без виконання. Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.
ОСОБА_1 у додаткових поясненнях поданий суду першої інстанції зазначила, що позовні вимоги в частині заборгованості за кредитним договором № 4017379 від 19.04.2021 визнає частково в сумі 29 500 грн, згідно погодженого графіку платежів, що наявний в матеріалах справи з яких : 20 000 - тіло кредиту; 2 000 - комісія за кредитом; 7 500 - проценти за кредитним договором. Тобто визнає, нараховані проценти в межах строку кредитування. Витрати на правничу допомогу визнає в сумі 3 000 грн.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», заборгованість за договором про споживчий кредит № 4017379 від 19.04.2021 в розмірі 27 500,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 20 000,00 грн, заборгованості за відсотками - 7 500,00 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 744,16 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 1 000,00 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «ФК «Кредит Капітал», звернулось з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинами справи.
Апелянт наголошує, що кредитний договір № 4017379 від 19.04.2021 був укладений в електронній формі з дотриманням усіх вимог закону. Відповідач підтвердив свою згоду за допомогою одноразового ідентифікатора (SMS-коду), що прирівнюється до власноручного підпису. Стверджує, що ОСОБА_1 була заздалегідь ознайомлена з усіма умовами, включаючи розмір відсоткових ставок та строки повернення, через Паспорт споживчого кредиту та правила надання фінансових послуг.
Також зауважує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків за період пролонгації. Згідно з умовами договору (п. 2.3.1.2), якщо позичальник продовжує користуватися коштами після завершення основного строку, автоматично застосовується пролонгація на стандартних (базових) умовах терміном до 60 днів. У цей період нараховується базова ставка у розмірі 5,00% від суми кредиту за кожен день, що, на думку скаржника, є правомірною платою за користування коштами, а не мірою відповідальності.
Апелянт вказує, що загальна сума боргу становить 89 500,00 грн, яка складається із тіла кредиту - 20 000,00 грн; відсотків за основний період (30 днів за ставкою 1,25% щодня) - 7 500,00 грн; відсотків за період пролонгації (60 днів за ставкою 5,00% щодня) у розмірі 60 000,00 грн; одноразової комісії за надання кредиту (10% від суми) - 2 000,00 грн. Скаржник зазначає, що ці умови були чітко прописані в договорі, а право вимоги було передано від ТОВ «Мілоан» у повному обсязі без додаткових нарахувань з боку нового кредитора.
Для підтвердження своєї позиції скаржник посилається на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2025 у справі №204/5909/24. У подібній справі суд визнав правомірним нарахування відсотків за ставкою 5,00% на день під час пролонгації, оскільки сторони досягли згоди щодо таких умов при підписанні договору. Апелянт вважає, що право кредитодавця на отримання процентів триває протягом усього погодженого сторонами строку, включаючи період пролонгації.
Апелянт звертає увагу на те, що Фастівський міськрайонний суд Київської області виніс рішення в день надходження додаткових пояснень від відповідача. Це позбавило позивача можливості ознайомитися з аргументами іншої сторони та подати заперечення або докази на їх спростування. Також скаржник вважає, що суд мав залишити ці пояснення без розгляду, оскільки вони були подані з порушенням встановленого процесуального порядку.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже розгляд даної справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 02 жовтня 2025 року в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження на електрону пошту та до електронного кабінету позивача та відповідача (а.с. 141-146). 
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.
Судом встановлено, що 19.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4017379. Договір підписано одноразовим ідентифікатором позичальника U88794.
Пунктом 6.1 Договору визначено, що він укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через Сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Пунктом 1.2 Договору визначено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000 грн.
Кредит надається строком на 30 днів з 19.04.2021, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 19.05.2021 (п. 1.3, 1.4 Договору).
Відповідно до п. 1.5.1 Договору, комісія за надання кредиту становить 2 000,00 грн.
Згідно п. 1.5.2 Договору, проценти за користування кредитом: 7 500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 Договору).
Відповідно до п. 2.1 Договору, кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
ТзОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі. Відповідно до платіжного доручення № 44212029 від 19.04.2021 на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 згідно договору № 4017379 зараховано грошові кошти в сумі 20 000,00 грн.
23.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №74-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні Кредиторові права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (портфель Заборгованості).
Згідно з п. 1.2 Договору відступлення прав вимоги № 69-МЛ, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля заборгованості та відповідно до вказаних у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.
Актом приймання-передачі реєстру Боржників від 23.07.2021 за Договором відступлення прав вимоги №74-МЛ від 23.07.2021, ТОВ «Мілоан» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв Реєстр Боржників Кредитора від 23.07.2021, складений за формою згідно із Додатком № 1 до Договору. Кількість боржників: 5901.
Відповідно до витягу реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №74-МЛ від 23.07.2021 ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №4017379 від 19.04.2021 року в сумі 89 500,00 грн.
Таким чином, до ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за Договором №4017379 від 19.04.2021.
За відповідачкою рахується заборгованість у розмірі 89 500,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 20 000,00 грн, заборгованості за сумою відсотків - 67 500,00 грн, заборгованості за комісією - 2 000 грн.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що факт укладення договору та отримання відповідачкою коштів у сумі 20 000,00 грн доведений належними доказами. Встановивши, що строк кредитування за договором становив 30 днів (до 19.05.2021), суд дійшов висновку про правомірність нарахування відсотків за ставкою 1,25% лише в межах цього строку, що складає 7 500,00 грн. Відмовляючи у стягненні відсотків за період пролонгації, суд керувався правовими висновками Великої Палати Верховного Суду (зокрема, у постановах від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц та від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц), згідно з якими право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Вимогу про стягнення комісії в сумі 2 000,00 грн суд визнав безпідставною, оскільки встановлення плати за послуги, що супроводжують кредит, є несправедливою умовою в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та створює істотний дисбаланс прав сторін. Суд також врахував часткове визнання позову відповідачкою в сумі 29 500,00 грн, що кореспондується з висновками суду щодо обґрунтованого розміру заборгованості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність законних підстав для стягнення процентів поза межами первісного строку кредитування (після 19.05.2021), виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони у п. 1.3 та п. 1.4 Договору № 4017379 від 19.04.2021 чітко визначили строк кредитування - 30 днів, та термін повернення коштів - 19.05.2021. За змістом статей 1048 та 1054 ЦК України, проценти є платою за можливість позичальника протягом певного часу правомірно не повертати кошти кредитору.
Керуючись правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, колегія суддів зазначає, що надання кредиту наділяє позичальника «благом», яке полягає у праві не повертати кошти негайно. Саме за це «благо» сплачуються проценти. Однак зі спливом строку кредитування позичальник втрачає право на правомірне утримання коштів, а отже, право кредитодавця нараховувати проценти за статтею 1048 ЦК України припиняється. Будь-які очікування кредитора на отримання договірних процентів поза межами строку кредитування виходять за межі легітимних очікувань та порушують баланс інтересів сторін.
Апелянт посилається на Розділ 2 Договору (зокрема п. 2.3.1.2), яким передбачено автоматичне збільшення строку кредитування на 60 днів за ставкою 5,00% на день у разі неповернення кредиту. 
Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки вказані умови договору прямо суперечать нормам спеціального закону.
Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», будь-яка зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. При цьому закон імперативно встановлює, що умова договору про можливість внесення змін до нього в односторонньому порядку є нікчемною. Механізм «автопролонгації», прописаний у п. 2.3.2 Договору як відкладальна обставина, що настає автоматично внаслідок «продовження користування коштами» (тобто фактично - внаслідок невиконання зобов`язання), є нічим іншим, як прихованою спробою кредитора в односторонньому порядку змінити строк дії договору та ціну послуги. 
Оскільки така зміна відбулася без підписання додаткової угоди у письмовій формі, що вимагається ч. 1 ст. 13 Закону «Про споживче кредитування», та без волевиявлення споживача, спрямованого на зміну строку, дана умова є нікчемною в силу закону. 
Аналізуючи умови Договору у контексті Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів зауважує, що згідно з п. 9 ч. 3 ст. 18 цього Закону несправедливою є умова про автоматичне продовження договору, укладеного на визначений строк, якщо споживачу встановлено невиправдано малий строк для виявлення наміру не продовжувати дію договору.
У даному випадку «пролонгація» активується кредитором у момент прострочення повернення кредиту, що позбавляє позичальника можливості прийняти усвідомлене рішення. Більше того, встановлення за такий період «автопролонгації» ставки у 5,00% на день (що становить 1825% річних) порівняно з 1,25% у основний період, створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що є базовою ознакою несправедливості умов договору.
З огляду на нікчемність положень про автопролонгацію, строк дії Договору № 4017379 закінчився 19.05.2021. Після цієї дати правовідносини сторін трансформувалися з регулятивних в охоронні. Позивач мав право захищати свої інтереси шляхом нарахування компенсаційних заходів, передбачених статтею 625 ЦК України (3% річних та інфляційні втрати) або неустойки, проте вимоги про стягнення таких сум позивачем заявлені не були.
Твердження апелянта про те, що нарахування за період з 20.05.2021 по 18.07.2021 є договірними процентами, не ґрунтуються на законі, оскільки не можна вважати правомірним користуванням коштами період, який настав після терміну їх повернення. Спроба кредитора легітимізувати нарахування надвисоких відсотків (60 000 грн на тіло 20 000 грн за 60 днів) через штучну конструкцію «автопролонгації» суперечить принципам добросовісності та розумності, закріпленим у ст. 3 ЦК України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість за процентами підлягає стягненню лише в межах строку кредитування у сумі 7 500,00 грн. Рішення суду в цій частині є законним та вмотивованим.
Разом із тим, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги в частині стягнення комісії у розмірі 2 000,00 грн обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про нікчемність цієї умови - помилковим, виходячи з наступного.
Правовідносини сторін регулюються нормами спеціального Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 цього Закону, до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Стаття 8 Закону прямо передбачає включення до доходів кредитодавця комісій за юридичне оформлення та інші супровідні послуги, що супроводжують надання кредиту. Таким чином, встановлення разової комісії за операції, що передують видачі коштів або супроводжують їх надання, не заборонено законом. 
Згідно з п. 1.5.1 Договору, сторони погодили сплату комісії за надання кредиту у розмірі 2 000,00 грн, що нараховується одноразово в момент видачі. Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12.03.2025 у справі № 522/9983/15-ц, згідно з яким плата за ініціювання кредиту (оцінка фінансового стану позичальника, підготовка та оброблення документів) є правомірною, якщо кредитодавець фактично здійснював такі дії. Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Мілоан» провело процедуру верифікації та оцінку кредитоспроможності ОСОБА_1 (Анкета-заява, Паспорт споживчого кредиту тощо), а отже, нарахування разової комісії є оплатою фактично наданих послуг.
Колегія суддів зауважує, що у додаткових поясненнях від 02.10.2025 відповідачка визнала позовні вимоги в частині комісії у сумі 2 000,00 грн. Згідно зі ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки умова про разову комісію відповідає вимогам ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» та актуальній практиці Верховного Суду, у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання цієї умови нікчемною за власною ініціативою всупереч волі сторін. 
Отже, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимоги.
Доводи апелянта про порушення принципу змагальності через прийняття судом пояснень відповідачки в день ухвалення рішення підлягають відхиленню. Хоча дотримання процесуальних строків є важливим елементом судочинства, суд першої інстанції, діючи відповідно до ст. 2, 263 ЦПК України, надав пріоритет принципу верховенства права та обов`язку ухвалити законне рішення на підставі повного з`ясування обставин.
Той факт, що відповідачка у своїх поясненнях визнала частину боргу (тіло, комісію та відсотки в межах строку), лише підтвердив обґрунтованість рішення суду в частині захисту прав споживача. Апелянт не довів, яким саме чином врахування цих пояснень позбавило його можливості довести правомірність нарахування відсотків понад 1800% річних за «автопролонгацію», оскільки питання нікчемності такої умови договору базується на нормах матеріального права, які суд зобов`язаний застосовувати незалежно від аргументації сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Загальна сума позову - 89 500,00 грн. Задоволено всього: 20 000 (тіло) + 7 500 (відсотки) + 2 000 (комісія) = 29 500,00 грн. Це становить 32,96% від заявлених вимог.
Судовий збір за подання позову (2 422,40 грн) підлягає відшкодування позивачу у розмірі 798,42 грн (2 422,40 грн * 32,96%). 
Щодо витрат на правничу допомогу, колегія суддів погоджується з оцінкою суду першої інстанції щодо розміру витрат у сумі 1 000,00 грн, оскільки ця сума є співмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг.
Оскільки апеляційна скарга задоволена лише в частині комісії 2 000 грн (від суми 62 000 грн, що оскаржувалась) судовий збір за подання апеляційної скарги (3 633,60 грн) підлягає відшкодуванню позивачу (апелянту) пропорційно успіху апеляції у розмірі 117,21 грн (2 000 / 62 000) * 3 633,60).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника Корнійчук Ірини Олександрівни, в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», задовольнити частково.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року у частині відмови у стягненні заборгованості за комісією та розподілу судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за комісією у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 798 (сімсот дев`яносто вісім) гривень 42 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.
В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 117 (сто сімнадцять) гривень 21 копійку.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов