Справа № 459/702/24 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л. Ю. 
Провадження № 22-ц/811/1722/25
Провадження № 22-ц/811/962/26 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.О.
з участю: ОСОБА_1 , 
представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» - Булькевич С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 квітня 2025 року та на додаткове рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 грудня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», треті особи на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання виставленого відповідачем для оплати рахунку за спожиту електроенергію недійсним.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником гаража у АДРЕСА_1 , до якого вже більше десяти років відповідачем здійснюється постачання електричної енергії. Незважаючи на вчасну оплату рахунків за спожиту електроенергію, 11.04.2023 року відповідач виставив рахунок на суму 2855,73 грн. покликаючись на те, що постановою НКРЕКП № 1272 від 05 жовтня 2022 року були внесені зміни до ПРРЕЕ, які стосуються визначення об`єктів побутового споживача, до яких наразі можуть бути віднесені лише об`єкти житлової нерухомості, відтак гаражі відносяться до об`єкту нежитлової нерухомості, а тому постачання електроенергії за фіксованими цінами стало неможливим. Стверджує, що на підставі даних по особовому рахунку № НОМЕР_1 наявна заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 9533, 26 грн. по показнику лічильника 1576 від 01.01.2024 року, що суперечить повідомленню про припинення постачання (розподілу) електричної енергії ПрАТ «Львівобленерго» від 14.02.2024 року. Вважає, що своїми діями відповідач порушив п.3.1.1 ПРРЕЕ та ст. 639 ЦК України. 
З наведених підстав просить:
визнати недійсним виставлений рахунок для оплати за спожиту електроенергію на суму 9533,26 грн.;
визнати, що заборгованість за спожиту електроенергію по показниках загального лічильника у нього відсутня;
зобов`язати відповідача відновити електропостачання.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 08 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Львівенергозбут», третіх осіб на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання виставленого відповідачем для оплати рахунку за спожиту електроенергію недійсним – відмовлено.
Додатковим рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03 грудня 2025 року в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», третіх осіб на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в частині вимог про визнання відсутньою заборгованості за спожиту електроенергію по показниках загального лічильника та зобов`язання відповідача відновити електропостачання - відмовлено.
Рішення та додаткове рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційних скаргах покликається на те, що рішення суду є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки рахунку заборгованості на суму 2 855,73 грн, оскільки в ньому не зазначено показників, на підставі яких було визначено кількість спожитої електроенергії та період за який вона нараховувалась. Відповідно до п.3.1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312, відповідач повинен проінформувати споживача про зміну будь-яких умов договору про постачання електроенергії не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з врахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Крім того, п.3.1.5 ПРРЕЕ визначено, що жодне положення договорів, укладених електропостачальником (постачальником універсальних послуг, постачальником «останньої надії») зі споживачами, не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Договори не можуть містити положень, що покладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який реалізує зазначене право. Зазначає, що ПрАТ «Львівобленерго» не бере участі у формуванні тарифів чи розрахунку за електроенергію, а лише передає дані про фактичне споживання ТОВ «Львівенергозбут», яке формує рахунки. Звертає увагу на те, що судовим наказом від 28.04.2025 року у справі 454/1452/25 з нього на користь відповідача стягнуто заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 5815,05 грн., однак долучений до справи розрахунок містить зовсім інші суми, ніж ті, що виставлені відповідачем до оплати раніше, а тому борг за електроенергію сплачено повністю. З наведених підстав просить рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційних скарг, заперечення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» - Булькевич С.В. щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки по особовому рахунку позивача об`єктом електропостачання є гараж, то застосування тарифів для населення є неможливим, відтак ТзОВ «Львівенергозбут» вірно застосовано тарифи при розрахунку вартості послуг з електропостачання об`єкта нежитлової нерухомості (гаражі) у АДРЕСА_1 , що спростовує доводи позивача про неправильність рахунку за спожиту електроенергію на суму 9533.26 грн. І оскільки позивач не спростував належними та допустимими доказами наявності у нього заборгованості по оплаті за послуги електропостачання, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання відсутньою заборгованості та відновлення електропостачання до гаража. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником гаража по АДРЕСА_1 , який є об`єктом електропостачання, особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідно до рахунку за спожиту електричну енергію №314122017 за грудень 2023 року, надрукованого 11.01.2024 року, який оскаржує позивач, до оплати зазначено 9533.26 грн.
Як вбачається зі згаданого вище рахунку, по особовому рахунку № НОМЕР_1 борг станом на 01.12.2023 року становить 5244.00 грн., спожито 575 кВт, ціна послуги без ПДВ 6.21631, з ПДВ 7,45957, нараховано до оплати за період 4289.26 грн., всього до оплати із заборгованістю 9533.26 грн. 
У цьому ж рахунку зазначено покази лічильника: попередній 1010 кВт та поточний 1576 кВт, різниця 575 кВт.
Обгрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним виставленого відповідачем рахунку для оплати за спожиту електроенергію на суму 9533.26 грн., позивач посилається на те, що оплата за користування електричною енергією нараховувалася не як побутовому споживачу, а як споживачу, що використовує електричну енергію для нежитлової нерухомості, з чим позивач не погоджується.
Правовідносини щодо постачання електричної енергії між електропостачальником універсальної послуги та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються, зокрема, Законом України «Про ринок електричної енергії», а також Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 року №312 зі змінами і доповненнями. 
Встановлено, з 01 січня 2019 року постачальником електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам на території Львівської області є Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», до 01.01.2019 року функцію постачальника електричної енергії здійснювало ПрАТ «Львівобленерго».
Статтею 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Статтею 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.
Статтею 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.
Згідно пунктами 62, 84 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність); споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.
Згідно з пунктом 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до постанови.
11 червня 2018 року набрали чинності Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі – Правила), затвердженні постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.
Відповідно до пункту 1.1.1. Правил ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.
Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.
Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.
Постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку (пункт 1.2.7. Правил).
Відповідно до пункту 1.2.15. Правил укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.
За п. 2.1.3. Правил ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки є споживач.
Споживачі укладають договір споживача про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності паспорта точки розподілу. У разі надання послуги з приєднання до електричних мереж ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу. За ініціативою однієї із сторін договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії оформлюється в паперовій формі. (передачі) електричної енергії є оператор системи.
П. 2.1.5. Правил передбачено, що договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил та як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи договору на умовах складеного оператором системи паспорта точки розподілу/передачі.
П. 2.1.7. Правил встановлено, що у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу/передачі та має подати оператору системи письмову заяву про припинення розподілу/передачі електричної енергії на його об`єкт.
Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, у тому числі у формі електронного документа, підписаного з використанням електронної ідентифікації, у разі укладення договору за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, сплата рахунка оператора системи, за відсутності заперечень оператора системи.
Крім того згідно п. 13 розділу XVII «Прикінцеві положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Порядок розрахунків за договором про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг визначаються відповідно до комерційної пропозиції, яка є невід`ємним додатком 3 до договору. Останнім встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначений за показниками розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка споживачу постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.
Пунктом 4.3 Правил передбачено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
У пункті 4.12 Правил зазначено про те, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.
Згідно з пунктом 4.13 Правил, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом фактичного споживання електричної енергії на об`єкт - гараж за адресою АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_2 ).
За користування електричною енергією ОСОБА_1 надіслано рахунок за спожиту електричну енергію №314122017 за грудень 2023 року, надрукованого 11.01.2024 року, який оскаржує позивач, до оплати зазначено 9533.26 грн.
Як вбачається зі згаданого вище рахунку, по особовому рахунку № НОМЕР_1 борг станом на 01.12.2023 року становить 5244.00 грн., спожито 575 кВт, ціна послуги без ПДВ 6.21631, з ПДВ 7,45957, нараховано до оплати за період 4289.26 грн., всього до оплати із заборгованістю 9533.26 грн. 
Позивач не погоджується із зазначеним нарахуванням оплати за користування електричною енергією, вважаючи, що оплата за користування електричною енергією в період з 0.10.2021 року до 31.05.2023 року мала нараховуватися з розрахунку 1.68 грн. за 1 кВт, а з 01.06.2023 року до 31.12.2013 року – 2.64 кВт .
Такі твердження ОСОБА_1 є безпідставними та спростовуються наступним.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 483 (із змінами), затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.
Згідно вказаного Положення визначено, що на період з 01 жовтня 2021 року по 31 травня 2023 року включно для споживачів (цілі споживання), які визначені в абзацах одинадцятому - двадцятому пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України ринок електричної енергії», зокрема, у дачних та дачно-будівельних кооперативах, садових товариствах, гаражно-будівельних кооперативах на технічні цілі (роботу насосів) та освітлення території, ціна на електричну енергію становила 1.68 грн за 1 кВт/тод (з урахуванням податку на додану вартість).
При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2023 року № 544 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 483» фіксовані ціни на електричну енергію для вказаних споживачів (цілей споживання) з 01 червня 2023 року по 31 грудня 2023 року становлять 2.64 грн за 1 кВт год (з урахуванням податку на додану вартість).
Водночас відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську); побутові потреби - споживання (використання) електричної енергії для задоволення умов постійного чи тимчасового проживання та/або перебування фізичних осіб на об`єкті побутового проживання, включаючи прибудинкову (присадибну територію); об`єкт побутового споживача - квартира, житловий будинок (частина будинку), приватне домогосподарство, садовий будинок та інші об`єкти житлової нерухомості, визначені у пункті 14 Податкового кодексу України, що належать індивідуальному побутовому споживачу на праві власності або користування та яким присвоєні окремі адреси, чергу, положеннями пункту 14.1.129* Податкового кодексу України встановлено, що гаражі (підземні й наземні) та криті автомобільні стоянки належать до об`єктів нежитлової нерухомості.
Відтак, пунктом 14.1.129* Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік об`єктів житлової нерухомості, які обслуговуються за фіксованим побутовим тарифом, серед них: житловий будинок (житловий будинок садибного типу); прибудова до житлового будинку; квартира; котедж, - одно -, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою; кімнати у багато сімейках (комунальних) квартирах; садовий будинок; дачний будинок.
Як вбачається з пункту 14.1.129*Податкового кодексу України гаражі (наземні та підземні) та криті автомобільні стоянки відносяться до об`єкту нежитлової нерухомості. 
Враховуючи, що у даному випадку переліку відсутні «гаражі», подальше постачання електроенергії на такі об`єкти за фіксованими цінами, а саме за тарифом для побутових споживачів з 12.10.2022, є неправомірним.
З урахуванням зазначених норми чинного законодавства, ОСОБА_1 було роз`яснено, що електрична енергія, використана в гаражі у АДРЕСА_1 (о/р № НОМЕР_1 ), не відноситься до побутових потреб. Внаслідок внесення змін до ПРРЕЕ (постановою НКРЕКП від 05 жовтня 2022 року № 1272) суттєво змінилося зазначення «об`єкт побутового споживача» саме по відношенню, зокрема, до гаражів. За таких обставин, споживачі, об`єкти яких «гараж» втратили статус «побутовий споживач», мають право на отримання універсальної послуги, як малі непобутові споживачі, тому відповідачем вжито заходів по зміні умов постачання та переведенню позивача на постачання на умовах публічної комерційної пропозиції «Універсальна».
З відповідей Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» №910-2024-в-67 від 02 лютого 2024 року та №910-2024-в-89 від 13 лютого 2024 року, наданих на звернення ОСОБА_1 вбачається, що по особовому рахунку позивача об`єктом електропостачання є гараж (тобто об`єкт нежитлової нерухомості), який не може бути самостійним об`єктом побутового споживача, а відтак застосування тарифів для населення є неможливим. 
Обгрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що ТзОВ «Львівенергозбут» було вірно застосовано тарифи при розрахунку вартості послуг з електропостачання об`єкта нежитлової нерухомості (гаражі) у АДРЕСА_1 , і що оплата за користування електричної енергією ОСОБА_1 правомірно не нараховувалася за тарифом для побутових споживачів і не за фіксованою ціною. 
Суд першої інстанції вірно зазначив про безпідставність тверджень позивача про відсутність у нього заборгованості перед відповідачем, посилаючись на умови постачання електроенергії як об`єкту побутового споживача, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи та вищенаведеними нормами чинного законодавства. 
Як вбачається з рахунку постачальника електричної енергії №1200028899 тариф за спожиту електричну енергію ОСОБА_1 , за яким він сплачує за спожиту електричну енергію, визначено згідно 2 класу напруги як для не побутового споживача.
З рахунку за спожиту електричну енергію №314122017 за грудень 2023 року, надрукованого 11.01.2024 року, який оскаржує позивач, вбачається, що до оплати нараховано 9533.26 грн.
Зі згаданого вище рахунку також вбачається, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 борг станом на 01.12.2023 року становить 5244.00 грн. спожито 575 кВт, ціна послуги без ПДВ 6.21631, з ПДВ 7,45957, нараховано до оплати за період 4289.26 грн., всього до оплати із заборгованістю 9533.26 грн. 
У цьому ж рахунку зазначено покази лічильника: попередній 1010 кВт та поточний 1576 кВт, різниця 575 кВт, що спростовує доводи про те, що у рахунках не зазначено попередніх та поточних показів лічильника. 
Як вбачається з рахунку за спожиту електричну енергію №318036901 за лютий 2024 року, надрукованого 10.03.2024 року, до оплати зазначено 5815.05 грн.
Зі згаданого вище рахунку вбачається, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 борг станом на 01.02.2024 року становить 9533.26 грн. спожито 22 кВт, ціна послуги без ПДВ 6.59969, з ПДВ 7.91963, нараховано до оплати за період 174.23 грн., всього до оплати із заборгованістю 5815.05 грн., оплачено у звітному місяці 320.00 грн. 
Як вбачається з рахунку сума до оплати зменшилася із 9533.26 грн. до 5815.05 у зв`язку з корекцією на суму 3572.44 грн. 
У цьому ж рахунку зазначено покази лічильника: попередній 1095 кВт та поточний 1117 кВт, різниця 22 кВт.
Тобто, станом на 10.03.2024 року вже було проведено корекцію нарахувань і сума до оплати була визначена не у розмірі 9533.26 грн., а у розмірі 5815.05 грн., що спростовує доводи апелянта в частині розміру заборгованості, оскільки станом на 10.03.2024 сума заборгованості у зв`язку з уточненням показів лічильника вже була відкорегована, і станом на день подання позову становила не 9533.26 грн., а 5815.05 грн., що підтверджується рахунком за спожиту енергію №318036901 за лютий 2024 року. 
Як зазначив представник відповідача, корекція нарахування оплати за спожиту електричну енергію була проведена у зв`язку з уточненнями даних про покази лічильника.
Як пояснив представник відповідача в суді апеляційної інстанції обов`язком ПрАТ «Львівобленерго» є приймання показів лічильника, ТОВ «Львівенергозбут» не є уповноваженим суб`єктом ринку електричної енергії для визначення обсягу спожитої електричної енергії. Дані щодо обсягів спожитої електроенергії споживачами ТОВ «Львівенергозбут» отримує від ПрАТ «Львівобленерго» і не може використовувати інших даних.
Дані про обсяги спожитої електричної енергії по гаражу за вказаним особовим рахунком визначає ПрАТ «Львівобленерго», яке в передає дані ТОВ «Львівенергозбут» для проведення розрахунків із споживачами. 
Встановлено, що обсяги спожитої електроенергії, визначені ПрАТ «Львівобленерго», а не відповідачем, і такі ОСОБА_1 не оскаржувалися, і такі ним не спростовані належними та допустимими доказами, а відтак оплата за послуги з електропостачання саме по цих показах лічильника станом на 11.01.2024 року є вірною.
Вже станом на 10.03.2024 сума заборгованості у зв`язку з уточненням показів лічильника була відкорегована, і станом на день подання позову становила не 9533.26 грн., а 5815.05 грн., що підтверджується рахунком за спожиту енергію №318036901 за лютий 2024 року. 
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним виставленого ТОВ «Львівенергозбут» рахунку для оплати за спожиту електроенергію на суму 9533.26 грн.
Судом встановлено, що станом на грудень 2023 року (дата формування спірного рахунку за електроенергію) заборгованість за спожиту електричну енергію склала 9533,26грн., внаслідок чого позивачу ОСОБА_1 направлено попередження від 14.02.2024р. про припинення електропостачання у зв`язку із наявною заборгованістю, відповідно до вимог пункту 7.5 розділу VII ПРРЕЕ.
Згідно з повідомленням про припинення постачання (розподілу) електричної енергії ПрАТ «Львівобленерго» від 14 лютого 2024 року у відповідності з вимогами п 7.5 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14 березня 2018 року, та/або розділу ХІ «Кодексу систем розподілу», затвердженого постановою НКРЕКП №310 від 14 березня 218 року, та/або розділу 6 договору постачання електричної енергії  ОСОБА_1 було припинено постачання електричної енергії у зв`язку із заборгованістю.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ПрАТ «Львівобленерго» було вірно застосовано тарифи при розрахунку вартості послуг з електропостачання об`єкта нежитлової нерухомості, а наявність такої заборгованості підтверджено належними та допустимими доказами.
В матеріалах справи, у тому числі, в попередженні про припинення постачання електричної енергії та самій вимозі зазначається про розмір заборгованості, тариф нарахування та зазначається, яким чином та за який конкретно період виникла така заборгованість (станом на 01.02.2024р. заборгованість 9533,26грн., станом на 10.03.2024 року заборгованість становить 5815.05 грн.
Відповідно до підпункту 6 пункту 5.1.1 Правил оператор системи має право тимчасово припиняти розподіл (передачу) електричної енергії, обмежувати обсяг розподілу (передачі) електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у випадках та порядку, передбачених цими Правилами та Кодексом систем розподілу, зокрема у зв`язку із заборгованістю споживача за договором про користування електричною енергією та/або договором про постачання електричної енергії, які продовжують свою дію в частині регулювання відносин сторін щодо заборгованості (переплати) за цими договорами, нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.
Оператор системи несе відповідальність за дотримання умов договору та цих Правил щодо припинення або часткового обмеження електропостачання (абз. другий пункту 5.1.5 Правил).
Таким чином, перевіряючи правомірність відключення гаражів у АДРЕСА_1 від електропостачання, суд першої інстанції вірно вважав, що станом на вказану дату ПрАТ «Львівобленерго» мав усі визначені пунктом 7.5 постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» підстави для припинення повністю постачання електричної енергії до гаражів.
Оскільки судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 по оплаті послуг електропостачання станом на 10.03.2024 року становила 5815.05 грн., позивач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження оплати цієї суми заборгованості, то підставними та обгрунтованими є висновки суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог про відсутність у позивача заборгованості за спожиту електроенергію по показниках загального електролічильника та зобов`язання ТОВ «Львівенергозбут» відновити електропостачання до гаража.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який ухвалюючи додаткове рішення у справі дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно, відключення позивача від електропостачання відбулося правомірно через наявність заборгованості по оплаті послуг з електропостачання, тому відсутні й підстави для відновлення постачання електричної енергії до гаража.
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 квітня 2025 року та додаткове рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 грудня 2025 року – залишити без задоволення.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 квітня 2025 року та додаткове рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 14 травня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк