ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1565/26 Справа № 190/474/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 червня 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Тарасевича С.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
накладено адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу,
в с т а н о в и л а :
постановою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року встановлено, що відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 562918 від 09.01.2026 року, 09.01.2026 року о 20:30 год. на автошляху сполученням Знам`янка — Луганськ — Ізварине, 863 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Таким чином, ОСОБА_1 скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Тарасевич С.О., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу із пропуском строку на апеляційне оскарження.
В клопотанні про поновлення строку вказує, що справу розглянуто без його участі та без участі ОСОБА_1 , при цьому адвокатом подано клопотання про закриття провадження у справі. Оскаржувану постанову отримано 16.04.2026 року.
Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та його захисник участі у судовому засіданні не брали. Захисник адвокат надіслав заяву про закриття провадження у справі. Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи, копію постанови захисник отримав 16.04.2026 року. Відповідно до конверта Нової пошти, апеляційну скаргу направлено 26.04.2026 року.
На підставі викладеного вважаю за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі захисник адвокат Тарасевич С.О. просить постанову суду скасувати та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що матеріали справи не містять доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Так, ОСОБА_1 не керував автомобілем, а на момент, коли до нього підійшли працівники поліції, знаходився біля автомобіля, який не перебував у робочому стані та не міг рухатись. ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а очікував іншого водія, який на попутному транспорті поїхав за необхідними інструментами для ремонту автомобіля.
Зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП можливе лише за наявності всіх ознак складу адміністративного правопорушення, в даному випадку факт керування транспортним засобом не доведений. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини.
Вказує, що інспектором поліції не зазначено, на якій підставі зроблений висновок про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, відеозапис до матеріалів справи не долучений.
ОСОБА_1 та його захисник Тарасевич С.О. у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлені про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника Тарасевича С.О. на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписом ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Частиною 2 ст. 283 КУпАП вказано, що постанова про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених при розгляді справи.
Виходячи з цього, суд при ухваленні рішення зобов`язаний викласти у постанові за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення обставини вчинення такого правопорушення, які цим судом визнані доведеними або які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, суддею П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області не встановлено обставин справи, в оскаржуваному рішенні наявне лише посилання на протокол про адміністративне правопорушення. У своїй мотивувальній частині судом першої інстанції фактично не встановлено обставин справи, не досліджено факт адміністративного правопорушення. Взагалі не зазначено обставин, які безпосередньо встановлені судом, а викладені лише відповідно до протоколу.
Особливістю правозастосовної діяльності у судочинстві є те, що збирання та попереднє встановлення фактів здійснюється одними особами, а прийняття рішення по суті – іншими. Незважаючи на те, чи така попередня діяльність має офіційний характер, орган правозастосування, перш ніж прийняти правове рішення, зобов`язаний оцінити її результати, переконатись у тому, що фактична ситуація, передбачена гіпотезою відповідної правової норми, наявна. Суд, який здійснює судовий розгляд, не вправі обмежитись наданими фактами без їх власної оцінки.
З огляду на зазначене, такі істотні порушення тягнуть за собою скасування судового рішення та постановлення нової постанови судом апеляційної інстанції.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено, що 09.01.2026 року о 20:30 год. на автошляху сполученням Знам`янка – Луганськ – Ізварине, 863 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Таким чином, ОСОБА_1 скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 562918 від 09.01.2026 року, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4447397 від 07.04.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, рапортом працівника поліції від 09.01.2026 року.
Вказані докази досліджені судом апеляційної інстанції, є належними і допустимими, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року.
Апеляційний суд наголошує, що норми чинного КУпАП та відповідної Інструкції не вимагають обов`язкової відеофіксації керування особою транспортним засобом, такий факт підлягає доведенню сукупністю доказів, які вказують, що особа керувала транспортним засобом. Більше того, саме фіксування особи в стані руху є технічно неможливим, а тому на підставі усіх наявних доказів у справі суд встановлює доведеність або спростування факту керування транспортним засобом особою, на яку складено протокол.
В даному випадку, на переконання апеляційного суду, матеріалами справи доведено факт керування транспортним засобом ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , саме ОСОБА_1 , який перебував поза межами міста о 20:30 годині, при цьому інших осіб не було.
Твердження ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом, а чекав водія, який поїхав за інструментом через поламку автомобіля, апеляційним судом сприймається як спосіб захисту задля уникнення адміністративної відповідальності та, як наслідок, адміністративного стягнення.
Так, відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.
Так, у пункті 30 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.
Зв`язок принципів змагальності та рівності, що, зокрема, досліджений у роботі «Конституційний принцип рівності та його особливості в адміністративному судочинстві», акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява № 12952/87, п. 63).
У справі «Лазаренко та інші проти України» (№ 70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява № 10563/83, п. 24–33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява № 24724/94, п. 83–89).
Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією.
Отже, принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи подавати власні докази, водночас ОСОБА_1 , стверджуючи, що автомобілем керувала інша особа, не вказує на її анкетні дані, не заявляє клопотання щодо її допиту у суді першої та/або апеляційної інстанції задля підтвердження заявлених фактів. Крім того, відсутні будь-які відомості щодо несправності автомобіля, сторона захисту їх також не надає.
Така пасивна поведінка ОСОБА_1 на підтримання своєї позиції лише вказує на вигаданість подій про керування транспортним засобом іншим водієм та технічну несправність автомобіля.
Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом надавати докази на підтвердження позиції. Разом з цим суд діє в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законом, а тому здійснює розгляд даної справи на підставі наявних доказів, які дають підстави стверджувати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року. Спростування даного факту матеріали справи не містять.
Апеляційний суд також враховує те, що в своєму рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom, заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
В процесі доказування вини доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів, поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та слугували підставою для закриття провадження за цих підстав, в апеляційній скарзі не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом.
Разом з цим, апеляційний суд позбавлений можливості застосувати адміністративне стягнення до ОСОБА_1 , оскільки відповідно до ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, при цьому ст. 126 КУпАП передбачає загальний строк накладення адміністративного стягнення.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 09.01.2026 року, отже на час постановлення судом апеляційної інстанції нового рішення, минув строк накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП у разі пропущення строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження за ч. 5 ст. 126 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись статтями 38, 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
клопотання захисника адвоката Тарасевича С.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника адвоката Тарасевича С.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, - скасувати.
Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент постановлення апеляційним судом нового рішення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду        Ірина СВІЯГІНА