Справа № 643/992/26
Провадження № 2/643/3545/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2026   м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Афанасьєва В.О., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовною вимогою до ОСОБА_3 треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначила, що позивач ОСОБА_2 , зареєстрований і постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_1 .
Окрім нього, на цій житловій площі постійно зареєстровані його батьки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , рідна сестра позивача ОСОБА_5 . Вищевказана квартира не приватизована. Позивач пояснив, що його батьки знаходились в зареєстрованому шлюбі з 02.03.1986 по 17.08.2000 року. Відповідач виїхав з вищевказаної квартири та почав співмешкати з іншою жінкою, адресу місця проживання родині не повідомив.
Починаючи з 1994 року, відповідач по справі не приймає участь в оплаті комунальних послуг в спірній житловій площі, внаслідок чого утворилась велика заборгованість по комунальним платежам.
Пояснив, що так як у позивача, відповідача та третіх осіб солідарна відповідальність по оплаті комунальних послуг, а його мати ОСОБА_4 не працює, отримує невелику пенсію за віком, сестра - ОСОБА_5 через військову агресію рф, відсутня на території України, щодо відповідача ОСОБА_3 відсутня інформація про місце його проживання, його матеріальний стан, наявність доходів, то таким чином, позивач вимушений нести витрати не тільки за себе, а й за відповідача.
Відповідач по справі не проживає за місцем своєї реєстрації більше 20 років, не приймає участі в утриманні спірного житла.
Позивач повідомив, що реєстрація, без фактичного проживання і користування житловою площею, створює йому перешкоди в реалізації права на приватизацію житла.
Представник ХМР направив до суду пояснення, відповідно до змісту яких вважає позов не обґрунтованим. Посилається, що предметом доказування у справі є об`єктивність причин не проживання ОСОБА_3 за адресою реєстрації, на його думку, позивачем даний факт не доведений. Просить відмовити у задоволенні позову для захисту права ОСОБА_3 на житло.
Треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до суду не з`явилися, направили заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Ухвалою суду від 26.01.2025 року постановлено розгляд даної справи здійснювати у спрощеному порядку.
Ухвалою суду від 04.05.2026 за клопотанням представника позивача, до розгляду справи залучено ХМР, як третю особу, що не заявляє самостійних вимог.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02.03.1986 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено шлюб, зареєстроване у (мовою оригіналу) Дворце бракосочетания «Дзержинский», актовий запис - №579.
17.08.2000 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району, актовий запис – № 872.
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 .
Відповідно до Акту від 27.12.2025 року, складений ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 з 1994 року не проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно відповіді Начальника ХРУП №2 Дводненка Сергія, згідно наявних облікових даних Харківського РУП №2, інформації щодо перешкоджання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві користування ним житлом за адресою АДРЕСА_1 , в період часу з 01.01.2000 до 17.11.2025 не надходила.
Відповідно до контрольного талону до ордера № 10655 від 21.05.1970, « ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 » мають право на користування житловим житлом за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно відповіді Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації, заяв на приватизацію квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до Управління не надходило, рішення про приватизацію вказаної квартири Управлінням не приймалось.
Судом встановлено, що відповідач не проживає у вищезазначеному житловому будинку з 1994 року, тобто більше 30 років.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Встановлено, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації понад 30 років, а отже втратив право на користування житловим приміщенням.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України у справі № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, і зняття з реєстрації та вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні з ст. 64 ЖК УРСР передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150,156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).
Отже, пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.
Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Суд вважає, що позивач має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він відсутній понад 30 років.
Втрата права користування житловим приміщенням є підставою відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням, оскільки зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
У такий спосіб за наявності рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, особа підлягає зняттю з реєстрації місця проживання на підставі Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
З наданих матеріалів не вбачається, що позивач чинив перепони відповідачу у проживанні у будинку або що відповідач не проживав у цьому будинку з поважних причин. 
Будь-яких позовів або заяв про поновлення своїх порушених житлових прав, у випадку їх порушення, не подано.
За таких обставин позов підлягає задоволенню.
Питання відшкодування судових витрат позивачем не порушувалось.
Керуючись ст.5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 197, , 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.
Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 , РНКОПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , РНКОПП: невідомий, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ;
Треті особи: ОСОБА_4 , РНКОПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_5 , РНКОПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;
Харківська міська рада Харківської області, код ЄДРПОУ: 04059243, адреса: 61200, м. Харків, майдан Конституції, 7.

Суддя В.О. Афанасьєв