ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року
м. Київ
справа № 335/2187/25
провадження № 61-1581св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачка:  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Штабовенка Дениса Всеволодовича, на постанову Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2026 року в складі колегії суддів: Полякова О. З., Гончар М. С., Кухаря С. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
1. У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з для звернення до суду з позовом; аліменти на його утримання в розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 трирічного віку з для звернення до суду із позовом; визначити місце проживання дітей разом з батьком.
2. Позов обґрунтовано тим, що з 11 серпня 2012 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2024 року у справі № 332/6697/23.
3. Від шлюбу подружжя має двох дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
4. З моменту розірвання шлюбу подружжя проживає окремо.
5. Син ОСОБА_4 проживав та проживає з батьком, а донька ОСОБА_3 до 21 грудня 2024 року проживала з матір`ю.
6. 21 грудня 2024 року ОСОБА_2 затримана правоохоронними органами у зв`язку з підозрою у вчиненні злочину. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2024 року їй обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор».
7. З моменту затримання ОСОБА_2 діти проживають з батьком у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,72 кв. м, що належить позивачу на праві власності, та знаходяться повністю на його утриманні.
8. На теперішній час позивач не працює, щомісячно отримує пенсію за інвалідністю в розмірі 23 456,24 грн, виховує двох дітей, одна з яких на час подання позову не досягла трирічного віку.
9. Оскільки діти проживають разом з батьком, натомість ОСОБА_2 вже протягом 3 місяців перебуває у місці попереднього ув`язнення, позивач вважає, що наявні підстави як для стягнення з відповідачки аліментів на його та дітей утримання, так і визначення місця проживання дітей разом з ним.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
10. Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2025 року у складі судді Рибалко Н. І. позов задоволено.
11. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до суду з 07 березня 2025 року, і до досягнення старшою дитиною повноліття.
12. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 07 березня 2025 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
13. Визначено місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком - ОСОБА_1 .
14. Здійснено розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
15. Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, зокрема й те, що відповідачка перебуває у місці попереднього ув`язнення, врахувавши умови проживання позивача та його доходи, дійшов висновку, що визначення проживання малолітніх дітей разом з батьком, відповідатиме найкращим їх інтересам.
16. Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання позивача та дітей, місцевий суд встановив наявність підстав для задоволення цих вимог. При цьому щодо аліментів на утримання чоловіка до досягнення донькою трьох років, суд врахував, що відповідачка не довела належними доказами про неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання чоловіка. 
17. Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення місцевого суду скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на його утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 07 березня 2025 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. 
18. Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.
19. В іншій частині рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2025 року залишено без змін.
20. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду в частині стягнення аліментів на утримання позивача ОСОБА_1 , врахував об`єктивні обставини, які унеможливлюють стягнення такого виду утримання, а саме факт перебування відповідачки ОСОБА_2 у місці попереднього ув`язнення, що позбавляє можливості працювати та отримувати дохід. Тобто суд не встановив, відповідно до статті 86 Сімейного кодексу України, чи може дружина надавати матеріальну допомогу чоловіку.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
21. У лютому 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Штабовенка Д. В., на постанову Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2026 року.
22. Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
23. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову, а рішення суду першої інстанції у відповідній частині залишити в силі.
24. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року в справі № 910/3191/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
25. Також, як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо стягнення аліментів на утримання чоловіка, з яким проживає дитини до досягнення нею трьох років (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
26. Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду цієї справи вказувалося, що за наслідками розгляду цивільної справи № 332/5152/24 ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2025 року затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої ОСОБА_1 сплачує на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 3 750 000 грн її частки у праві спільної сумісної власності майна подружжя. Таким чином, на переконання заявника, вже знаходячись під вартою, відповідачка отримала грошову компенсацію у розмірі 3 750 000 грн, а отже мала можливість надавати матеріальну допомогу.
27. Вважає, що суд апеляційної інстанції допустив вільне трактування статті 86 Сімейного кодексу України, а саме поставлено неможливість працювати в залежність від можливості надавати допомогу. При тому, що відповідачка ОСОБА_2 мала об`єктивну можливість надавати таку допомогу. Тобто Запорізький апеляційний суд помилково ототожнив «можливість працювати» із «можливістю надавати матеріальну допомогу», адже можливість мати доходи або взагалі можливість надавати допомогу можуть бути не пов`язані із можливістю працювати. 
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
28. З 11 серпня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.
29. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжі від 05 лютого 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
30. Під час перебування у шлюбі у сторін народилися спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
31.  ОСОБА_1 є особою з інвалідністю першої (Б) групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК від 27 листопада 2024 року № 833518).
32. Згідно з довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 03 грудня 2024 року № 1718029-2024, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена 3-кімнатна квартира, загальною площею 83,72 кв. м, на праві власності належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 15 липня 2015 року, реєстраційний номер 401.
33. Відповідно до довідки про доходи пенсіонера від 27 лютого 2025 року № 177/02.31-10, виданої ГУ ПФУ в Запорізькій області, ОСОБА_1 перебуває на обліку і отримує пенсію у зв`язку з інвалідністю, розмір якої за період з 01 березня 2024 року до 28 лютого 2025 року склав 287 862,38 грн.
34. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2024 року до підозрюваної ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор».
35. Згідно з актом обстеження умов проживання від 27 грудня 2024 року, складеного відділом у справах дітей, за адресою: АДРЕСА_1 , проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Умови проживання в квартирі визнані задовільними, для виховання дітей створені належні умови.
36. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 12 травня 2025 року № 01-13/1216, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітніх дітей орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, ОСОБА_1 .
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
37. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
38. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
39. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
40. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
41. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
42. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
43. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
44. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
45. Позивач оскаржує постанову Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2026 року лише в частині скасування рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2025 року про стягнення аліментів на його утримання, тому в іншій частині судове рішення апеляційного суду не переглядається.
46. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
47. Відповідно до частини другої статті 91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу..
48. Згідно з частинами першої, третьої, четвертої статті 86 Сімейного кодексу України чоловік, з яким проживає дитина, має право на утримання від дружини - матері дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання чоловік, з яким проживає дитина, має незалежно від того, чи він працює, та незалежно від його матеріального становища, за умови, що дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання чоловік, з яким проживає дитина, має і після розірвання шлюбу
49. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право чоловіка, з яким проживає дитина, на утримання від дружини, матері дитини, аліментів до досягнення дитиною трьох років незалежно від того, чи він працює, та незалежно від його матеріального становища за умови, що дружина може надавати матеріальну допомогу.
50. Подання суду доказів того, що чоловік, з яким проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить чоловіку-батьку незалежно від цієї обставини.
51. Тлумачення статті 86, частини другої статті 91 Сімейного кодексу України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з чоловіком дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.
52. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
53. За змістом статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
54. Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання чоловіка ОСОБА_1 , вбачав підстави для стягнення такого виду аліментів.
55. Водночас, на момент ухвалення рішення Вознесенівським районним судом м. Запоріжжя матеріали справи не містили жодних доказів на підтвердження можливості відповідачки надавати матеріальну допомогу чоловіку ОСОБА_1 у вигляді аліментів на його утримання до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. 
56. Так само, Запорізький апеляційний суд, переглядаючи рішення місцевого суду у відповідній частині, не маючи в своєму розпорядженні доказів, які відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України ОСОБА_1 не мав можливості подати до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тобто доказів на підтвердження можливості відповідачки надавати матеріальну допомогу чоловіку ОСОБА_1 у вигляді аліментів на його утримання, дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для присудження з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.
57. Верховний Суд зауважує, що в цій справі, з врахуванням зокрема обставини перебування ОСОБА_2 на час ухвалення судових рішень першою та апеляційною інстанцією під вартою, вагомим та значущим фактом, встановленим на підставі належних доказів, є саме можливість відповідачки надавати матеріальну допомогу позивачу у вигляді аліментів на його утримання.
58. Таких доказів матеріали справи не містять і судами у належний спосіб не здобуто.
59. Встановивши наведені обставини у сукупності із письмовими доказами, суд апеляційної інстанції підставно скасував рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 та відмовив в задоволенні позову у відповідній частині.
60. Верховний Суд відхиляє довід касаційної скарги, що ОСОБА_1 , перебуваючи під вартою, отримала грошову компенсацію частки майна подружжя в розмірі 3 750 000 грн внаслідок укладення мирової угоди 29 липня 2025 року в межах справи № 332/5152/24 і апеляційний суд міг вказані відомості перевірити в Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що вказані грошові кошти були отриманні відповідачкою.
61. Також, Верховний Суд враховує, що копія ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2025 року в справі № 332/5152/24 та текст затвердженої мирової угоди, яка (ухвала) існувала на час винесення рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2025 року в цій справі № 335/2187/25, не були надані стороною позивача як до суду першої інстанції, так і в апеляційний суд.
62. За наведених обставин, суд касаційної інстанції відхиляє за безпідставністю посилання ОСОБА_1 на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року в справі № 910/3191/20 щодо можливості суду самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими.
63. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
64. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
65. Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
66.  Розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
67. Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Штабовенка Дениса Всеволодовича залишити без задоволення.
2. Постанову Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді  Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
В. В. Сердюк