ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/13383/26
категорія 105000000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, 

встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просить: 
- визнати протиправною постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Понамарьової Катерини від 23.03.2026 ВП № 70422296 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн;
- скасувати постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Понамарьової Катерини від 23.03.2026 ВП № 70422296 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - позивач, Управління) обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що на виконання рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.08.2023 прийнятого у справі № 240/33457/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснило ОСОБА_1 з 18.04.2021 нарахування та виплату підвищення до пенсії встановлене ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Додатково наголошує, що з 01.01.2023 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №1297 від 05.12.2022). Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.08.2023 у справі №240/33457/21 замінено позивача ОСОБА_1 на його правонаступника ОСОБА_2 . Постановляючи ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, суд зазначив, що відповідно до положень статті 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати. встановлені законом. З огляду на викладене стверджує, що судом визнано право ОСОБА_2 на отримання вже нарахованих коштів в результаті перерахунку доплати до пенсії померлого ОСОБА_1 , а здійснення перерахунку пенсії суперечить нормам чинного законодавства.
Вважає, що посадові особи Управління діяли в межах і спосіб визначений чинним законодавством, а тому винесена державним виконавцем постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) з урахуванням положень ст.287 КАС України.
24.04.2026 від представника Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області (далі - відповідач, Відділ, орган виконавчої служби) надійшов до суду відзив на позову, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. 
Наголошує, що до Відділу надійшло звернення стягувачки ОСОБА_2 про невиконання рішення суду. З метою перевірки виконання рішення суду державним виконавцем винесено вимогу від 23.02.2026 якими зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській виконати рішення суду та містить інформацію щодо усіх величин заробітних плат встановлених відповідно до Державних бюджетів України на відповідний рік, з моменту порушеного права на виплату вказаної доплати до пенсії, тобто з 18.04.2021. Окрім того звернуто увагу Управління, що проведене нарахування доплати до пенсії за період 18.04.2021 по 30.09.2022 в розмірі 4540,00,00 за кожен місяць, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб станом на 01.01.2021. На виконання вимоги від 23.02.2026 Пенсійний фонд повідомив, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 зобов`язано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 18.04.2021 нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії встановлене ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухвалою про заміну сторони від 16.08.2023 постановлену у справі №240/33457/21 встановлено його правонаступника - ОСОБА_2 . При цьому, обрахунок відповідного підвищення до пенсії за період з 18.04.2021 по 30.09.2022 здійснювався із врахуванням прожиткового мінімуму встановленого станом на січень 2021 року.
Вважає, що на день винесення оскаржуваної постанови інформації про виконання рішення суду у Відділі була відсутня.
Розгляд справи судом відкладався у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Єфіменко О.В. у період з 27.04.2026 по 03.05.2026 та з 18.05.2026 по 24.05.2026.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вказує наступне.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 240/33457/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 18.04.2021 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановленим законом про Державний бюджет України на відповідний рік, щомісячно.
На виконання рішення суду ухваленого у справі № 240/33457/21 Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи, який стягувачем пред`явлено до виконання. Державним виконавцем відкрите виконавче провадження ВП № 70422296 щодо зобов`язальної частини рішення про що винесено постанову від 28.11.2022.
У відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження Управління листом № 0600-0304-5/5186 від 11.01.2023 повідомлено про те, що з 01.01.2023 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено у зв`язку із смертю, просили закінчити виконавче провадження.
23.02.2026 в межах виконавчого провадження ВП № 70422296 державний виконавець прийняв вимогу виконавця. У відповідь на отриману вимогу Управління листом № 0600-0305-5/22390 від 05.03.2026 повідомило, що з метою виконання рішення суду ухваленого у справі № 240/33457/21 ОСОБА_1 нараховано доплату до пенсії у розмірі 79 147,33 грн та з 01.01.2023 внаслідок смерті позивача виплата пенсії припинена. У подальшому замінено позивача на правонаступника, та сума заборгованості за минулий час нарахована на виконання рішення суду у справі № 240/33457/21 включена Управлінням до переліку рішень суду, за яким здійснюється виплата згідно з Порядком здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821.
Додатково зазначено, що в лютому 2026 року розпочато виплату заборгованості, яка визначена Пенсійним фондом України пропорційно виділеним на зазначені цілі бюджетним асигнуванням відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України, передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік. ОСОБА_2 виплачена заборгованість за минулий період в лютому в сумі 103,00 грн. Залишок заборгованості за минулий час буде продовжуватись виплачуватись відповідно Порядку, а тому рішення виконано добровільно в межах наданих компетенції та фінансування.
З огляду на викладене, відповідач вважав, що забезпечено вжиття всіх належних заходів, спрямованих на виконання зазначеного рішення суду та просив вжити дії визначені статтею 37 Закону України "Про виконавче провадження", про що повідомити у визначені чинним законодавством порядку та строки.
У свою чергу, державний виконавець виніс постанову, якою за невиконання рішення суду без поважних причин наклав на боржника штраф на користь держави у розмірі 5 100,00 грн.
Не погоджуючись із винесеною постановою державного виконавця представник позивача звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 вказаного Закону передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
За змістом ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно з частинами першої, другої статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини першої статті 75 цього ж Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Тобто даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом), і в чому саме причина невиконання судового рішення у відведений йому строк.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції" від 17.07.1997. Отже її положення є обов`язковими для виконання Україною.
Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Аналіз викладеного, дає підстави для висновку, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Проаналізувавши вищевикладені норми, суд вважає за необхідне вказати, що підставою для застосування штрафу до боржника є невиконання судового рішення саме за відсутності поважних причин.
Як свідчить розрахунок пенсійного забезпечення ОСОБА_1 який наявний в матеріалах справи йому за період з 18.04.2021 по 30.09.2022 нараховано 79 147,33 грн.
Ухвалою суду від 16.08.2023 замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні - ОСОБА_1 на його правонаступника – ОСОБА_2 . 
Як повідомив представник відповідача, у межах виконавчого провадження ОСОБА_2 звернулася із заявою до органу виконавчої служби з метою перевірки інформації про застосовану величину заробітних плат під час проведеного перерахунку пенсії на виконання рішення суду, при цьому зауважила, що боржник провів нарахування та доплат до пенсії її померлому чоловіку з розрахунку прожиткового мінімуму встановленого станом на 2021 рік.
На підставі викладеного державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5 100 грн.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на вимогу рішення суду боржник вчинив дії щодо його виконання, а відповідач відповідно до вимог положень Закону №1404-VIII не у повному обсязі перевірив наявні підстави, які слугували невиконанню рішення суду.
Невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №360/3573/20.
Як вже зазначалося, ОСОБА_2 у межах виконавчого провадження ВП №7042296 подала заяву в якій вказала про неправильний розрахунок доплати до пенсії її померлому чоловіку. 
При цьому, суд зауважує, що відповідно до приписів ст.ст. 1218, 1219, 1227 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), при цьому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема: суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Водночас, не входять до складу спадщини права і обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця: зокрема 1) особисті немайнові права; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Тобто, виходячи з аналізу вище зазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 наведено тлумачення статті 1227 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зокрема, щодо видів грошових сум, які входять до складу спадщини.
У цій постанові Верховний Суд з-поміж іншого зауважив, що право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, пов`язане з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). За таких обставин, Суд висновував, що "Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж з спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати".
У постанові від 22 жовтня 2024 року справа № 520/15186/23 Верховний Суд констатував, що у разі, якщо питання перерахунку грошового забезпечення військовослужбовцем за життя не ставилося і з такими вимогами до суду він не звертався, то, якщо позов пред`явила особа, якій не належить право такої вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.
Суд зазначає, що предметом спору у цій справі є, зокрема, оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу прийнятої у межах виконавчого провадження ВП № 70422296 спрямованого на примусове виконання рішення суду № 240/33457/21 щодо зобов`язання Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , який помер та правонаступником якого є ОСОБА_2 підвищення до пенсії встановлене ст.39 Закону №796-XII. У той час, слід врахувати, що будь-яких доказів звернення за життя ОСОБА_1 з вимогами про здійснення нового перерахунку його пенсії за період з 18.04.2021 по 30.09.2022 матеріали справи не містять.
У свою чергу, державний виконавець в обґрунтування правомірності своїх дій вказала, що боржник при обрахунку пенсії ОСОБА_1 у період з 18.04.2021 по 30.09.2022 застосував як розрахункову величину прожитковий мінімум визначений станом на 2021 рік, при цьому проігнорував зміст виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду ухваленого у справі № 240/33457/21, в якому чітко вказано порядок його виконання та спосіб, зокрема шляхом зобов`язання боржника здійснити нарахування та виплату доплати до пенсії з 18.04.2021 із розміру, що дорівнювати двом мінімальним заробітним платам (відповідно до закону про Державний бюджет України на відповідний рік). Державний виконавець вважає, що боржник штучно вчиняє певні дії та приймає рішення з метою не виконувати рішення суду в повному обсязі згідно з його резолютивної частини. Наголошує, що обов`язок виконати рішення суду у спосіб та порядок передбачений рішенням суду виникає у боржника ще з моменту набуття рішенням законної сили, а процедура передбачена Законом № 1404-VIII закріплює примусове виконання такого рішення та не покладає на боржника нових обов`язків. Зазначає, що боржник зобов`язаний виконати рішення суду у спосіб та порядок передбачений рішенням, а не симулювати його виконання у будь-який інший спосіб.
Отже, оскаржувана постанова винесена, у зв`язку із незгодою відповідача з проведеним перерахунком пенсійного забезпечення на виконання рішення суду ухвалене у справі № 240/33457/21, а не стягненням існуючої заборгованості, яка за приписами статті 1227 ЦК України відноситься до спадкової маси.
Поряд з цим суд відмічає, що право на перерахунок пенсійного забезпечення належить виключно до особистих прав особи, яких вона набуває за наявності передбачених законом умов, та таке право не може переходити в порядку правонаступництва до іншої особи.
Отже право на перерахунок пенсійного забезпечення та виплату донарахованих сум мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, та таке пов`язане з його суб`єктивним правом, тому у членів сім`ї спадкодавця або ж з спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум.
Так, Верховний Суд неодноразово висловлював правовий висновок про те, що вимоги зобов`язального характеру, заявлені позивачем у цій справі, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, (постанови від 27.09.2023 у справі № 420/16546/21, від 05.12.2023у справі № 420/18164/21 та від 10.07.2024 у справі № 420/10899/21).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 14.11.2024 справа № 560/3390/23.
За таких обставин постанова в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Понамарьової Катерини від 23.03.2026 ВП № 70422296 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн є протиправною та винесеною всупереч вимог чинного законодавства.
Відповідно до частин 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень, надані на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд вказує наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
За змістом частини четвертої статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
У той час, відповідно до п. 7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень та за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Як свідчать матеріали справи, у судовому порядку оскаржувалася постанова державного виконавця про накладення штрафу за невиконання судового рішення.
Тобто подання даного адміністративного позову не є формою реалізації компетенції Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оскільки звернення до адміністративного суду, як умови для реалізації повноважень Пенсійного органу і забезпечення виконання його функцій не можна уподібнювати чи ототожнювати з реалізацією владних управлінських функцій цього органу.
Слід відмітити, що звернення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з цим позовом до адміністративного суду зумовлене незгодою із рішенням відповідача, тому з метою такого звернення слугував захист порушених прав та інтересів, як сторони виконавчого провадження (боржника), а не як суб`єкт владних повноважень при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.
З огляду на викладене та застосовуючи висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.05.2023 та додатковій постанові від 30.10.2023 (справа №815/4246/17) суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області діяло не як суб`єкт владних повноважень, а як позивач (боржник) до суб`єкта владних повноважень відповідача, щодо оскарження постанови про накладення штрафу, при цьому будучи стороною виконавчого провадження, в межах наданих пунктом 1 частиною 1 статті 19 КАС України.
Враховуючи наведені положення законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд,

вирішив:
Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003.ЄДРПОУ: 13559341) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (майдан Соборний, 1, м.Житомир, 10014. ЄДРПОУ: 45798761) про визнання протиправною та скасування постанови, задовольнити.
Визнати протиправною постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Понамарьової Катерини від 23.03.2026 ВП № 70422296 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн.
Скасувати постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Понамарьової Катерини від 23.03.2026 ВП № 70422296 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області документально підтверджені судові витрати у сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфіменко
Повний текст складено: 27 травня 2026 р.

27.05.26