П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/10622/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Свила І.І. Дата і місце ухвалення: 07.04.2026 р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2025 року Державна установа «Одеська виправна колонія (№14)» звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просила визнати протиправними та скасувати постанови, винесені 01.04.2025 року у виконавчому провадженні №77668203 про стягнення з Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» виконавчого збору у розмірі 32000 грн. та відкриття виконавчого провадження, в частині стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 32000 грн..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн. та постанова про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 32000, 00 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), винесені 01.04.2025 року у виконавчому провадженні №77668203 про стягнення з Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» виконавчого збору у розмірі 32000 грн. та відкриття виконавчого провадження, в частині стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 32000 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Одеське міжрегіональне управління міністерства юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 07.04.2026 р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)».
В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, визначеним статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження». Саме тому під час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Як слідує з резолютивної частини відповідного судового рішення, боржника зобов`язано вчинити дії щодо нарахування та виплати на користь стягувача суддівської винагороди; будь-яких дій щодо майна боржника або стягнення коштів з боржника таке рішення не передбачає. 
Поданий на примусове виконання виконавчий лист по справі №420/13482/23 передбачає зобов`язання боржника особисто вчинити певні дії тому зазначене судове рішення є рішенням (зобов`язального) характеру.
У своїй практиці Верховний Суд уже зазначав, що за змістом частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» рішеннями немайнового характеру є рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Порядок виконання рішень немайнового характеру регулюється розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження». У даному випадку вимоги, які вирішив суд, не мають конкретно визначеного вартісного, грошового вираження, а отже покладені рішенням суду на боржника зобов`язання не можуть вважатись ні стягненням коштів, ні зобов`язанням вчинити певні дії щодо майна, тобто вони є немайновими. Таким чином, рішення про зобов`язання боржника, підлягає примусовому виконанню у порядку, передбаченому статтею 63 розділу VIII Закону № 1404-VIII та виконавчий збір в такому випадку стягується відповідно до положень частини 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».
Натомість судом першої інстанції проігноровано вказані вище норми Закону № 1404-VIII, а саме, що державний виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом, чим порушено матеріальне право, а саме норму статті 18 Закону.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі №420/13482/23 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 за період з 11.03.2022 до 31.05.2022 у розмірі 30000 грн. щомісячно, зобов`язано державну установу «Одеська виправна колонія (№14)» нарахувати та виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30000 грн., передбаченому постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 року, за період з 11.03.2022 року до 31.05.2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
В позовній заяві позивач зазначає, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 року по справі №420/13482/23 Державною установою «Одеська виправна колонія (№14)» підготовлено довідку-розрахунок додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 (зі змінами), відповідно до якої загальна сума коштів для виплати з ПДФО складає: 46 923, 95 грн.
З метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 року Державною установою «Одеська виправна колонія (№14)» підготовлено та направлено до Департаменту з питань виконання покарань листи від 08.12.2023 року №1/9/1-7020, від 08.01.2024 року №1/09/1-79, від 19.11.2024 року №1/09/01-7724, від 06.02.3025 року №1/9/1-856 щодо розгляду можливості надання додаткового виділення бюджетних асигнувань та кошторисних призначень по КПКВ-3601020 «Виконання покарань установами і організаціями Державної кримінально-виконавчої служби України», КЕКВ-2800 «Інші поточні видатки» для виплати зазначеної суми ОСОБА_1 , що неодноразово було повідомлено адвоката ОСОБА_1 . Мандрик Владислава Володимировича та відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеси) листом від 08.04.2025 року за вих№1/12/1-2371.
В листах відповідях адвокату неодноразово зазначалося, що після отримання від Департаменту з питань виконання покарань додаткового виділених бюджетних асигнувань та кошторисних призначень по КПКВ-3601020 «Виконання покарань установами і організаціями Державної кримінально-виконавчої служби України», КЕКВ-2800 «Інші поточні видатки» невідкладно на виконання рішення суду буде здійснено нарахування та виплата ОСОБА_1 належної йому додаткової винагороди про що його буде додатково проінформовано.
При цьому постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.04.2025 року відкрито виконавче провадження №77668203 з виконання виконавчого листа №420/13482/23 виданого 26.02.2025 року Одеським окружним адміністративним судом, п. 3 якої стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 32000 грн.
Крім того, 01.04.2025 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову ВП №77668203 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн.
01.04.2025 року Державна установа «Одеська виправна колонія (№14)» направила до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) лист про виконання рішення №1/12/1-2371, в якому вказано, що установа вчиняє всі можливі дії на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 року по справі № 420/13482/23. Так, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 року по справі №420/13482/23 державною установою «Одеська виправна колонія (№14)» підготовлено довідку-розрахунок додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 (зі змінами), відповідно до якої загальна сума коштів для виплати з ПДФО складає: 46923, 95 грн. З метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 року Державною установою «Одеська виправна колонія (№14)» підготовлено та направлено до Департаменту з питань виконання покарань листи від 08.12.2023 року №1/9/1-7020, від 08.01.2024 року №1/09/1-79, від 19.11.2024 року №1/09/01-7724, від 06.02.3025 року №1/9/1-856 щодо розгляду можливості надання додаткового виділення бюджетних асигнувань та кошторисних призначень по КПКВ-3601020 «Виконання покарань установами і організаціями Державної кримінально-виконавчої служби України», КЕКВ-2800 «Інші поточні видатки» для виплати зазначеної суми ОСОБА_1 . Станом на 01.04.2025 року питання щодо виділення установі додаткових асигнувань направлених на виконання рішення суду Департаментом з питань виконання покарань не вирішено. Після надходження від Департаменту з питань виконання покарань додатково виділених бюджетних асигнувань та кошторисних призначень по КПКВ-3601020 «Виконання покарань установами і організаціями Державної кримінально-виконавчої служби України», КЕКВ-2800 «Інші поточні видатки» невідкладно на виконання рішення суду буде здійснено нарахування та виплата ОСОБА_1 належних йому сум за рішенням суду. На підтвердження вчинення дій по виконанню рішення суду надано листи звернення до Департаменту з приводу виділення додаткових асигнувань, а також підтвердження того, що кошти для виконання рішення суду по КЕКВ-2800 «Інші поточні видатки» в установі відсутні.
Позивач не погодився із правомірністю зазначених постанов та звернувся до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов та скасовуючи спірну постанову, визнав обґрунтованими доводи позивача про порушення державним виконавцем п.3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).
Згідно ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Отже, відкриття виконавчого провадження свідчить про примусове виконання рішення суду, оскільки боржник його добровільно не виконав.
Примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ).
Також, примусовому виконанню підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору (п.5 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.
Згідно ч.1-3 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Таким чином, виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення суду, початком якого є відкриття виконавчого провадження у справі.
Разом із тим, згідно п.3 ч.5 ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Згідно ч. 1ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган та державні підприємство, установа, організація.
Згідно з ч. 1ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» фінансування програми здійснюється за рахунок бюджетних коштів, які передбачаються у Законі України «Про державний бюджет України».
Відповідно до додатку №3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» саме Державна казначейська служба України має такі призначення, а саме за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (КПКВ 3504040).
Судом встановлено, що у позивача як у державного органу відсутні відповідні призначення на виконання рішень суду, у зв`язку з чим, установа звернулася до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з відповідним листом щодо розгляду можливості надання додаткового виділення бюджетних асигнувань та кошторисних призначень по КПКВ-3601020 «Виконання покарань установами і організаціями Державної кримінально-виконавчої служби України», КЕКВ-2800 «Інші поточні видатки» для виплати зазначеної суми ОСОБА_1 .
Отже, позивач в цій справі та боржник у виконавчому провадженні №77668203 ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» за організаційно-правовою формою є державним органом влади, фінансування якого здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом №1404-VIII, з урахуванням особливостей, встановлених законодавством, а саме Державною казначейською службою України здійснюється виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
А відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що в даному випадку виконання рішення по справі №420/13482/23, боржником у якому є державний орган, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та за окремою бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Як наслідок, виконавчий збір у такому виконавчому провадженні з боржника не стягується на підставі п.3 ч.5 ст.27 Закону №1404-VІІІ.
В апеляційній скарзі відповідач, як на підставу незгоди з судовим рішенням першої інстанції, посилається на неправильне застосування пункту 1 частини 2 статті 18, та частин 3, 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», проте такі доводи апелянта не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідачем не взято до уваги те, що в оскаржуваному рішенні не розглядалось питання стосовно визначення категорії судового рішення, а саме чи є це рішення «майновим» чи «немайновим, що є вирішальним при визначенні розміру виконавчого збору, що підлягає стягненню. Ключовим питанням у зазначеній справі, що було вірно визначено судом першої інстанції, є саме порядок виконання згаданого рішення, а саме за які кошти та в якому порядку, повинно виконуватись згадане рішення, та чи повинен в такому випадку стягуватись виконавчий збір з боржника у виконавчому провадженні, чому було надано оцінку судом апеляційної інстанції вище.
Отже, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 262, 263, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення
Повний текст судового рішення виготовлений 12 травня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук