Справа № 420/7394/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Вовченко О.А
секретар судового засідання Іщенко С.О.
за участю сторін:
позивача – ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду 17.03.2026 року надійшов позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому позивач просить суд зобов`язати відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вилучити інформацію про ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні № 32317965 від 06.06.2012 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна або доповнити ідентифікуючі відомості про боржника (реєстраційний номер облікової картки платника податків (ІПН), дата та місце народження) у виконавчому провадженні №32317965 від 06.06.2012 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 
Ухвалою суддів від 23.03.2026 року позов залишено без руху. 
За вх.№ ЕС33304/26 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позову разом із уточненим позовом.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24 січня 2026 року під час спроби придбати земельну ділянку у власність, приватний нотаріус Михальчук Л. В., який мав засвідчити угоду, проінформовав його про те, що відносно ОСОБА_1 – який має повне співпадіння по прізвищу, імені та по батькові з даними позивача, у межах виконавчого провадження № 32317965 від 06.06.2012, головним державним виконавцем Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Цонковою Іриною Олександрівною було накладено арешт на все нерухоме майно вказаної особи (реєстраційний номер обтяження 12586126), який, відповідно до відомостей у виконавчому провадженні, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні будь-які додаткові ідентифікуючі відомості про боржника, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків (ІПН), дата та місце народження, серія і номер паспорта тощо.
Позивач вказує, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , є іншою фізичною особою та ніколи не був зареєстрований та не проживав в Одеській області, не є боржником у виконавчому провадженні № 32317965 від 06.06.2012 та не має жодного відношення до зазначених виконавчих дій. Разом з цим, через повне співпадіння прізвища, імені та по батькові з боржником, а також відсутністю в Реєстрі заборон достатніх ідентифікуючих відомостей, він фактично позбавлений можливості реалізувати свої права, зокрема права на набуття та/або відчуження нерухомого майна, оскільки державний реєстратор не має можливості однозначно відрізнити позивача від боржника, щодо якого накладено арешт.
Зазначена ситуація, як стверджує позивач, призводить до порушення прав та законних інтересів третьої особи, що суперечить принципам, закріпленим у статтях 3 та 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а також вимогам Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку державного виконавця діяти неупереджено, виключно в межах повноважень та з повагою до прав третіх осіб.
Як зазначено у позові, в межах здійснення заходів досудового врегулювання спору, позивачем було направлено звернення від 03.02.2026 до відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо вжиття заходів з уточнення та доповнення ідентифікуючих відомостей боржника у виконавчому провадженні № 32317965 від 06.06.2012 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Водночас у відповідь на звернення (від 17.02.2026 № 14683), відділом ДВС в Ізмаїльському районі було повідомлено, що вони розглядаючи заяву позивача про заняття арешту з майна та згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на момент відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження стосовно боржника у відділі були лише відомості стосовно адреси проживання ( АДРЕСА_1 ). Також було зазначено, що виконавче провадження було закінчено на підставі п.2 ч.1. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна), у зв`язку з непогашенням заборгованості арешт не знімався
Ухвалою суду від 04.05.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі. 
У судовому засіданні 11.05.2026 року позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.
Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив на позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
03.02.2026 року позивач звернувся до Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції управління із заявою, в якій просив:
1. Надати інформацію про наявність або відсутність стосовно мене, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 обмежень (заборон) щодо відчуження об`єктів нерухомого майна (копія паспорта та ІПН додаються).
2. Вжити заходів щодо уточнення та доповнення ідентифікуючих відомостей боржника у виконавчому провадженні № 32317965 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме внести до Реєстру заборон додаткові ідентифікуючі дані боржника: реєстраційний номер облікової картки платника податків (ІПН); дату та/або місце народження; серію та номер паспорта (за наявності в матеріалах провадження або шляхом витребування таких відомостей у встановленому законом порядку)
У заяві було вказано, що у межах виконавчого провадження № 32317965 від 06.06.2012, головним державним виконавцем Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Цонковою Іриною Олександрівною було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 12586126), який, відповідно до відомостей у виконавчому провадженні, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Також в заяві зазначено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні будь-які додаткові ідентифікуючі відомості про боржника, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків (ІПН), дата та місце народження, серія і номер паспорта тощо (зазначено, що ІПН боржника відсутній у матеріалах справи).
Водночас позивачем у заяві вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЙРЗ НОМЕР_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ніколи не був зареєстрований та не проживав в Одеській області, не є боржником у виконавчому провадженні № 32317965 та не має жодного відношення до зазначених виконавчих дій. У зв`язку з повним співпадінням прізвища, імені та по батькові позивача з ПІБ боржника, а також відсутністю в Реєстрі заборон достатніх ідентифікуючих відомостей, ОСОБА_1 фактично позбавлений можливості реалізувати свої права, зокрема права на набуття та/або відчуження нерухомого майна, оскільки державний реєстратор не має можливості однозначно ідентифікувати боржника щодо якого накладено арешт та відрізнити позивача від особи в Реєстрі.
У відповідь на вказану заяву Ізмаїльським відділом державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції управління складено листа від 17.02.2026 року №14683 «Щодо розгляду заяви», в якому зазначено таке:
«Ізмаїльський відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділ) за результатами розгляду Вашої заяви про зняття арешту з майна від 03.02.2026 повідомляє наступне.
24.04.2012 на підставі постанови № 1197 виданого 27.10.2011 ЛВ на ст. Ізмаїл було відкрито виконавче провадження № 32317965 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 . 
Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на момент відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження стосовно боржника у відділі були таки відомості: РНОКПП - відсутній; дата народження - відсутня; адреса: АДРЕСА_1 .
11.06.2012 виконавче провадження було закінчено на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). 
У зв`язку з непогашенням заборгованості арешт не знімався. 
Виходячи з вищевикладеного вбачається, що відділ ДВС позбавлений законної можливості винесення постанови про внесення змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Вважаючи протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень в особі Відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та що у відповідача наявний обов`язок вилучити інформацію про позивача, як боржника у виконавчому провадженні № 32317965 від 06.06.2012 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна або доповнити ідентифікуючі відомості про боржника (реєстраційний номер облікової картки платника податків (ІПН), дата та місце народження) у виконавчому провадженні № 32317965 від 06.06.2012 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами.
Згідно зі ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до абз. 1 та 2 ч. 1 ст. 8 Закону № 1404 реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження (далі - АСВП, Система), порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції.
Згідно з ч. ч. 1-5 ст. 56 Закону № 1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.
У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріал стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди, ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису); 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо; 4) якщо опису підлягає об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису).
Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.
Нормами ч. ч. 4, 5 ст. 59 Закону № 1404 визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Наслідки повернення виконавчого документа визначенні ст. 40 Закону № 1404. У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37 цього Закону № 1404, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч. 9 ст. 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
У разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ч. 1 ст. 37 Закону № 1404, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Отже, виконуючи рішення, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.
В той же час, на час відкриття виконавчого провадження №32317965 про яке зазначає позивач, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку були визначені Законом України «Про виконавче провадження» № N 606-XIV (далі – Закон №606).
Відповідно до ст.5 Закону №606 державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.
Статтею 24 Закон №606 визначено, що за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.
Статтею 25 Закон №606 визначено, що державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.
Статтею 38 Закон №606 визначено наслідки завершення виконавчого провадження.
Так, приписами даної статті визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. 
Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. 
За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.
Повертаючись до обставини даної справи суд зазначає таке.
Зі змісту позову вбачається, що позивач не погоджується з бездіяльність суб`єкта владних повноважень в особі Відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та вважає, що у відповідача наявний обов`язок вилучити інформацію про позивача, як боржника у виконавчому провадженні № 32317965 від 06.06.2012 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна або доповнити ідентифікуючі відомості про боржника (реєстраційний номер облікової картки платника податків (ІПН), дата та місце народження) у виконавчому провадженні № 32317965 від 06.06.2012 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
В той же час, протягом усього строку розгляду даної справи позивачем не надано жодного доказу, а судом не встановлено, що наслідком накладенні арешту виконавчому провадженні № 32317965 від 06.06.2012 було те, що саме відносно позивача була внесена заборона відчуження об`єктів нерухомого майна чи що такі дії мали наслідком обмеження, позбавлення чи інший вид порушення прав позивача.
Розглядаючи дану справу суд не надає оцінки ймовірним діям нотаріуса щод відмови у проведенні державної реєстрації права на нерухоме майно з підстав наявновної заборони щодо особи, яка має такі ж прізвище, ім`я та по батькові позивача, за умов щодо ні паспортні дані, ні РНОКПП не є такими, що належать позивачу. 
Згідно із частинами 2, 6 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань.
Разом з тим, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року та пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).
Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Відтак, системний аналіз статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина 2 цієї правової норми гарантує кожному захист своїх прав, які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано частини 3, 5 та 6 статті 55 Конституції України.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити факт того, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Так, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину щодо фактичного порушення суб`єктом владних повноважень відповідачем його прав, свобод чи інтересів має довести, саме, позивач належними і допустимими доказами.
Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Зважаючи на зміст позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії необхідно відмовити.
Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Керуючись ст. ст. 7, 9, 205, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач - Відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (проспект Миру, 23, 
м. Ізмаїл, Одеська область, 68604, код ЄДРПОУ 35067687).

Суддя О.А. Вовченко

.