Справа № 681/321/26
Провадження № 2/681/518/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне) 
29 червня 2026 року м. Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючої судді Горгулько Н.А., розглянувши в м.Полонному в орядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Сіті Колект" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

20.03.2026 позивач – товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті колект» (далі - ТОВ «ФК «Сіті Колект») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.05.2025 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 7558780 у формі електронного документа з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 797557. Після вчинених дій щодо укладення договору відповідачці було здійснено переказ коштів в сумі 248 грн шляхом перерахування на банківську картку , зазначену позичальником НОМЕР_1 . Кредит було надано на умовах строковості, платності та повернення строком на 360 днів, реальна річна процентна ставка 2418,52%. 
Зазначає, що відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її.
25.11.2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК Сіті Колект» було укладено договір факторингу №ДО-20251125, за яким первісний кредитор відступив позивачу ТОВ «ФК Сіті Колект» право вимоги за вищевказаним кредитним договором, сплативши ТОВ «Мілоан» грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Згідно з Додатком 1 (Реєстр боржників) до договору факторингу №ДО-20251125 від 25.11.2025, заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №7558780, станом на час звернення до суду з даним цивільним позовом становить 17190 грн., яка складається із: 248 грн заборгованості за кредитом; 3942 грн. комісія за надання кредиту, 6000 грн штрафних санкцій.
На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Сіті Колект» заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 17190 грн, понесені судові витрати по справі зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн, витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн та 381,74 грн витрат пов`язаних з підготовкою та направленням документів боржнику.
Ухвалою судді Полонського районного суду Хмельницької області від 23.03.2026 відкрито спрощене позовного провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін).
У встановлений строк відповідачка відзив на позовну заяву не подала.
Оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося.
Дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до наступного висновку.
Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст. ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що 31.05.2025 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 7558780 у формі електронного документа з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 797557. Після вчинених дій щодо укладення договору відповідачці було здійснено переказ коштів в сумі 3000 грн шляхом перерахування на банківську картку , зазначену позичальником НОМЕР_1 . Кредит було надано на умовах строковості, платності та повернення строком на 360 днів, реальна річна процентна ставка 2418,52%
Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини.
Відтак, ТОВ «Мілоан» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору №7558780 від 31.05.2025, перерахувавши на картковий рахунок зазначений відповідачкою.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань.
Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Разом з тим, в порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала та допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 була ознайомлена з усіма запропонованими умовами договору, зокрема з умовами нарахування процентів, підписавши кредитний договір, вона розуміла, яка сума надається, на який строк, та на яких умовах застосовується та чи інша процентна ставка, відповідачка підтвердила це своїм електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, та відповідно погодилася зі всіма умовами кредитного договору, підписавши його.
Крім того, відповідно до положень ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За вимогами ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
25.11.2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК Сіті Колект» було укладено договір факторингу №ДО-20251125, за яким первісний кредитор відступив позивачу ТОВ «ФК Сіті Колект» право вимоги за вищевказаним кредитним договором, сплативши ТОВ «Мілоан» грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Згідно з Додатком 1 (Реєстр боржників) до договору факторингу №ДО-20251125 від 25.11.2025, заборгованість відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором №7558780.
Слід зауважити, що, згідно позовної заяви, позивач вказує, що станом на час звернення до суду з даним цивільним позовом, заборгованість позивача становить 17190 грн, яка складається із: 248 грн заборгованості за кредитом; 3942 грн комісія за надання кредиту, 6000 грн штрафних санкцій.
Однак, суд вважає, що вказана сама заборгованості є помилковою, оскільки заборгованість за тілом кредиту 248 грн, 3942 грн комісії та 6000 грн штрафних санкцій складає загальну суму 10190 грн і саме така сума вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу №ДО-20251125 від 25.11.2025.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в сумі 248 грн, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів щодо погашення вказаної заборгованості за тілом кредиту.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією, суд зазначає наступне.
За положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.
Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні заборгованості за комісією, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. При цьому банк не мав права встановлювати до договору позики комісії, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Відтак, у частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 3942 грн, слід відмовити.
Щодо вимоги про стягнення з відповідачки штрафу в сумі 6000 грн, суд зазначає таке.
Положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На підставі викладеного відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафу в сумі 6000 грн, оскільки такий нарахованопозивачем у період дії в Україні воєнного стану.
Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в загальній сумі 248 грн.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 1,45% (248 грн х 100 / 17190 грн), то на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 38,61 грн (2662,40 грн х 1,45%). 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.
Позивач просить стягнути з відповідачки 7000 грн з надання професійної правничої допомоги, на підтвердження чого надано: договір про надання правничої допомоги від 02.02.2026, копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №001256 від 27.02.2017 року, копію довіреності №ДВ-20251015/001 від 15.10.2025 року, копію прайс-листа до договору, заявку про надання правової допомоги №544 від 10.02.2026, витяг з акту про надання правової допомоги №544 від 10.02.2026, платіжну інструкцію №418 від 26.02.2026 про оплату гонорару адвоката.
Зважаючи на часткове задоволення позову на 1,45%, з відповідачки на користь позивача слід стягнути ви трати на правничу допомогу в сумі 101,50 грн (7000*1,45%). 
Крім того з відповідачки в користь позивача підлягають стягненню 381,74 грн витрат,пов`язаних з підготовкою та направленням документів боржнику, які відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, і є складовою судових витрат, які включають в себе оплату поштових послуг (відправлення рекомендованих листів), кур`єрської доставки або інші витрати, понесені позивачем.
Вказана сума витрат підтверджується договором про надання послуг/виконання робіт з друку, упаковки і розсилки документів, зберігання бланків, конвертів та іншої продукції №ДТ-СК-30102025, додатком №3 до вказаного договору та актом наданих послуг.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» заборгованість за кредитним договором №7558780 від 31.05.2025 у розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» 101 (сто одну) грн 50 коп. понесених витрат на професійну правничу допомогу, 38 (тридцять вісім) грн 61 коп. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору та 381 (триста вісімдесят одна) грн 74 коп. витрат пов`язаних з підготовкою та направленням документів боржнику.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.
Позивач -товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект», адреса: м. Київ, проспект Соборності, 30-А, прим. 321, код ЄДРПОУ 3353708130.

Відповідачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя          Н.А.Горгулько