ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року	Львів	Справа № 500/4078/25 пров. № А/857/2936/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Гудима Л.Я.,
розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
суддя (судді) в суді першої інстанції – Дерех Н.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 01 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:
07 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною та скасувати відмову у звільненні з військової служби згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», викладену в листах від 26.01.2025 № 1655/1007 та від 15.06.2025 року № 1655/6124; зобов`язати прийняти рішення про звільнення з військової служби згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5, абзацу 10 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з інвалідністю II групи ОСОБА_2 .
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що не висловив бажання продовжувати військову службу, і у встановленому порядку, через командира військової частини НОМЕР_2 , де проходить службу, подав рапорт про звільнення, однак, у звільненні йому було відповідачем безпідставно відмовлено. Просить врахувати, що ним, у відповідності з визначеним Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 переліком документів, які надаються разом з рапортом про звільнення, було додано висновок ЛКК КНП «ЦПММСД» Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області № 7/665 від 18.12.2024, в якому чітко зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного стороннього догляду. Вважає, що довідка до акту огляду МСЕК взагалі не містить розділу, в якому зазначається потреба інваліда у постійному сторонньому догляді, а тому твердження відповідача, що документом який підтверджує потребу у постійному сторонньому догляді для осіб з інвалідністю є саме довідка до акта огляду МСЕК, а не висновок ЛКК, є хибними. Вважає, що у нього немає необхідності доведення відсутності інших осіб, які могли б здійснювати постійний догляд за його дружиною, оскільки підпункт 23 п. 5 додатку 19 Інструкції не містить даної вимоги; зазначені відповідачем документи передбачені пп. 22 п. 5 додатку 19 Інструкції, який визначає перелік документів для звільнення з військової служби у разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати, а це інша підстава для звільнення і діє вона під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), - у разі наявності дружини (чоловіка) з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) з інвалідністю І чи II групи, за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», викладену в листах від 26.01.2025 року № 1655/1007 та від 15.06.2025 року № 1655/6124. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28.05.2025 про звільнення з військової служби згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з інвалідністю II групи, ОСОБА_2 , прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач подав належні та достатні документи, які підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю постійного догляду за дружиною з інвалідністю ІІ групи. Зокрема, надані висновок ЛКК та висновок про потребу в соціальній послузі з догляду на непрофесійній основі підтверджують необхідність постійного стороннього догляду за дружиною позивача. Суд першої інстанції дійшов висновку, що військова частина безпідставно відмовила у звільненні, оскільки належним чином не оцінила подані документи та помилково вважала, що потреба в догляді може підтверджуватися виключно висновком МСЕК. При цьому Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» допускає підтвердження такої обставини також висновком ЛКК, що узгоджується з практикою Верховного Суду.
Не погодившись з прийнятим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що позивач звертаючись з рапортом на звільнення та додаючи довідку ЛКК, в якій визначено потребу у постійному сторонньому догляді за дружиною, вважав, що дана довідка є документом, який підтверджує наявність у його дружини необхідності у постійному сторонньому догляді. Вважає, що позиція позивача є хибною, оскільки довідка ЛКК надана позивачем є неналежним документом, оскільки, враховуючи наявність у дружини позивача інвалідності ІІ групи, визначення потреби у постійному сторонньому догляді не входить до повноважень ЛКК, а є виключною компетенцією МСЕК. Просить врахувати, що позивач, намагається звільнитись за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи), відтак можна прийти до висновку, що відповідно до чинного законодавства та відповідно до постанови Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23, якщо дружина є інвалідом I чи II групи, яка потребує постійного стороннього догляду, то це підтверджується тільки довідкою МСЕК. Проте в наданій позивачем довідці МСЕК серії 12 ААГ № 734089 зазначено лише необхідність створення спеціальних умов праці.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому покликається на те, що ним було подано всі документи, необхідні для звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з інвалідністю ІІ групи. Зокрема, зазначає, що відповідно до Інструкції № 170 підтвердженням потреби у постійному догляді може бути як висновок МСЕК, так і висновок ЛКК, а тому наданий ним висновок ЛКК є належним документом. Також посилається на норми Положення про медико-соціальну експертизу, Інструкцію МОЗ № 407 та правові висновки Верховного Суду у справах № 120/1909/23 і № 420/16689/23, згідно з якими лікарсько-консультативні комісії мають повноваження встановлювати потребу особи у постійному сторонньому догляді. Крім того, вказує, що довідка МСЕК взагалі не передбачає відображення інформації про потребу в догляді для осіб з інвалідністю ІІ групи. На підтвердження своєї позиції також посилається на відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій зазначено, що висновки про потребу у сторонньому догляді для осіб з інвалідністю ІІ групи належать до компетенції ЛКК. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .
28.12.2024 позивачем подано рапорт про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з інвалідністю II групи. Позивачем до рапорту долучені нотаріально посвідчені копії наступних документів: свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , посвідчення серії НОМЕР_5 , довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 734089, заключення ЛКК № 71665 від 18.12.2024, висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі № 71665, паспорта дружини ОСОБА_2 , паспорта ОСОБА_1 , картки платника податків ОСОБА_1 , висновку ЛКК № 1/608.
Однак, листом від 26.01.2025 року № 1655/1007 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 документи на звільнення солдата ОСОБА_1 були повернуті командиру ВЧ НОМЕР_2 без реалізації, у зв`язку з відсутністю правових підстав для звільнення.
До листа був долучений правовий висновок помічника командира з правової роботи – начальника юридичної служби ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 , відповідно до якого, вказана особа прийшла до висновку про відсутність правових підстав для звільнення ОСОБА_1 на підставі абзацу 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки, довідка до акта огляду МСЕК відносно ОСОБА_2 не містить інформації про те, що остання потребує постійного стороннього догляду, а наданий ОСОБА_1 висновок ЛКК відносно ОСОБА_2 не є документом, який підтверджує потребу інваліда у постійному сторонньому догляді.
13.02.2025 року представником позивача до Міністерства оборони України була направлена скарга на протиправну бездіяльність командира в/ч НОМЕР_1 з проханням: провести перевірку стосовно протиправної бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 щодо не вирішення по суті рапорту солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з інвалідністю II групи, забезпечити розгляд рапорту солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 11 п. З ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з інвалідністю II групи і прийняття командуванням частини НОМЕР_1 відповідного рішення.
Листом військової частини НОМЕР_6 від 01.04.2025 за № 1433/2/4283 солдату ОСОБА_1 рекомендовано повторно подати рапорт про звільнення його з військової служби на підставі 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з інвалідністю II групи та всі документи, які підтверджують та дають право на звільнення.
В подальшому 09.06.2025 до військової частини НОМЕР_1 надійшов пакет документів (вх.№ 12144) командира військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , солдата ОСОБА_1 , з військової служби на підставі абзацу 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд догляду за дружиною з інвалідністю II групи. Вихідні матеріали: Супровідний лист № 1671/2443 від 08.06.2025, клопотання про звільнення солдата ОСОБА_1 , рапорт солдата ОСОБА_1 від. 28.05.2025, аркуш бесід від 02.06.2025, подання до звільнення з військової служби від 08.06.2025, копія свідоцтва про шлюб від 21.12.2024, копія посвідчення особи з інвалідністю від 23.12.2024, копія довідки до акту МСЕК № 734089 на ОСОБА_2 , копія заключення ЛКК № 7/665 від 18.12.2024 р. на ОСОБА_2 , копія висновку ЛКК № 7/665 від 18.12.2024 р. на ОСОБА_2 , Акт про встановлення факту здійснення постійного догляду, копію паспорта ID картки на ОСОБА_2 , копію паспорта ID картки ОСОБА_1 , копія висновку ЛКК № 1/608 від 20.12.2024 на ОСОБА_1 , Витяг з ДРАЦС від 12.02.2025, Акт обстеження сім`ї та встановлення факту здійснення догляду № 199, копія акту обстеження сім`ї та встановлення факту здійснення догляду № 199, Довідка Білобожницької сільської ради № 01-14/207 від 16.05.25, Копія довідки Білобожницької сільської ради № 01-14/207 від 16.05.2025, Лист на ім`я адвоката Галини Степаненко, від 13.05.2025, копія листа на ім`я адвоката Галини Степаненко, від 13.05.2025.
За наслідками розгляду вказаних вище документів на адресу позивача скеровано лист № 1638 від 16.06.2025, до якого долучено правовий висновок про відсутність підстав для звільнення позивача з лав Збройних сил України. Зокрема, вказано, що як вбачається з переліку документів наданих до звільнення ОСОБА_1 , останній не містить обов`язкового складу документів, що вимагається для прийняття рішення про звільнення. А саме відсутній акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки та в наданій довідці МСЕК відсутня інформація про потребу в постійному сторонньому догляді.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправною та скасування відмови військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», викладену в листах від 26.01.2025 року № 1655/1007 та від 15.06.2025 року № 1655/6124; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28.05.2025 про звільнення з військової служби згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з інвалідністю II групи, ОСОБА_2 , прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі – Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно із частинами 3, 4, 6 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі – вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
В абзаці 11 пункту 3 частини 12 ст. 26 Закону № 2232-XII зазначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Згідно частиною 7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі – Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі – командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі – військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (п. 241 Положення № 1153/2008).
Підпунктом 2 п. 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації – протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану – до оголошення демобілізації) – на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами – командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року № 170 (далі – Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Абзацом 2 пункту 14.10 Інструкції № 170 передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абзац 13 пункту 14.10 Інструкції № 170).
Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах визначених в Законі № 2232-XII, а саме серед інших у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із тим, що позивач вважає протиправною та такою, що підлягає до скасування відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», викладену в листах від 26.01.2025 року № 1655/1007 та від 15.06.2025 року № 1655/6124.
Відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», доводи відповідача зводяться до того, що додана довідка МСЕК № 734089 визначає у ОСОБА_2 . ІІ групи інвалідності з дитинства та умови праці у спеціально створених умовах, необхідність у постійному сторонньому догляді, вказаною довідкою не визначено.
Як встановлено судом першої інстанції, дружина позивача ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 ) є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 734089.
Згідно із заключенням ЛКК № 7/665 від 18.12.2024, виданим КНП «ЦПММСД» Білобожницької сільської ради, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства, потребує постійного стороннього догляду на непрофесійній основі.
У відповідності до Висновку № 7/665 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма первинної облікової документації № 080-4/о), ОСОБА_2 , особа з інвалідністю ІІ групи з дитинства, потребує постійного стороннього догляду, рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Так, Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 (далі – Положення № 1317) визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
За правилами пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Підпунктом 1 пункту 11 вказаного Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Таким чином, аналіз норм Положення № 1317 дає підстави для висновку, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності. Комісія, у свою чергу, при встановленні особі інвалідності, також встановлює, чи потребує така особа стороннього нагляду, догляду або допомоги чи реабілітації.
При цьому, колегія суддів зауважує, що Положення № 1317 не наділяє медико-соціальні експертні комісії надавати довідки про потребу в постійному сторонньому догляді особам, яким інвалідність не встановлена.
У свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 року № 189, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) – до досягнення дитиною 16-річного віку.
Із аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.
Аналогічний підхід щодо застосування норм права щодо надання висновків ЛКК про необхідність постійного догляду як підстав для реалізації законодавчих положень, пов`язаних з проходженням військової служби, застосовано Верховним Судом у постановах від 21.02.2024 року у справі № 120/1909/23 та від 11.04.2023 року у справі № 420/16689/23.
Слід також зазначити, що наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» № 407 від 09.03.2021 року затверджено також форму первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та Інструкцію щодо її заповнення.
Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», Висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги. Висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого №_____», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 110 від 14.02.2012 року, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974. Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 року № 859.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подане позивачем до рапорту про звільнення з військової служби заключення ЛКК № 7/665 від 18.12.2024, висновок ЛКК № 7/665 від 18.12.2024 є належними і достатніми доказами на підтвердження того, що дружина позивача ОСОБА_2 потребує постійного догляду.
Разом з тим, у спірному випадку відповідачем не проаналізовані документи, які подані позивачем разом із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з інвалідністю II групи ОСОБА_2 .
Щодо доводів скаржника про те, що висновок ЛКК не може бути визнаний як документ для звільнення позивача зі служби, з огляду на те, що згідно положень постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 року підтвердженням необхідності постійного стороннього догляду для осіб понад 18 років є висновок МСЕК, а не ЛКК, то колегія суддів зазначає, що норми Закону № 2232-XII мають вищу юридичну силу у застосуванні до спірних правовідносин на відміну від Постанови № 413.
Наведені вище обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про неповноту розгляду відповідачем поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби, без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття відповідного рішення за наслідками його розгляду.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що частинами першою та другою статті 245 КАС України вказано, що при вирішенні справи по суті, суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах, колегія суддів виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Водночас, суд не може підміняти суб`єкта владних повноважень, та без оцінки документів, поданим позивачем разом із рапортом на звільнення, приймати рішення про звільнення з військової служби, а може лише зобов`язати відповідача прийняти таке рішення за наявності достатніх підстав для цього та наданих позивачем документів.
Отже, оскільки відповідачем не проаналізовані документи, які подані позивачем разом із рапортом про звільнення з військової служби, з метою ефективного способу захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 28.05.2025 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5, абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з інвалідністю II групи ОСОБА_2 , прийнявши відповідне рішення. з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі № 500/4078/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Л. Я. Гудим