Провадження № 2/641/3041/2026 	Справа № 641/3874/26 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року         м. Харків
Слобідський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Ященко С.О.,
за участю секретаря судового засідання Чабанової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/3874/26
позивач: ТОВ "Фінансова компанія "Ейс"
відповідач: ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ "ФК "Ейс" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до Слобідського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 762502317 від 30.07.2019 року в розмірі 28646,70 грн., та судові витрати.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30.07.2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 762502317 та додаткові угоди до нього, у відповідності до умов яких ОСОБА_1 отримала строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в загальному розмірі 10250 грн. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язалась у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом.
У порушення умов кредитного договору № 762502317 від 30.07.2019 року року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 36543,90 грн., а саме: 10249,20 грн. - заборгованість за тіло кредиту; 18397,50 грн. - заборгованість за процентами; 7897,20 грн. - заборгованість за штрафними санкціями, з якої позивач просить стягнути суму 28646,70 грн.
Між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" 28.11.2018 року укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до умов якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило на користь ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги, зокрема за кредитним договором № 762502317 від 30.07.2019 року.
Між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" 05.08.2020 року укладено договір факторингу № 05/0820-01 відповідно до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" відступило на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" право вимоги, зокрема за кредитним договором № 762502317 від 30.07.2019 року.
Між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ФК "Ейс" 11.07.2025 року укладено договір факторингу № 11/07/25-Е відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" відступило на користь ТОВ "ФК "Ейс" право вимоги, зокрема за кредитним договором № 762502317 від 30.07.2019 року.
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 29.04.2026 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на останню відому адресу місця проживання та оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.
З матеріалів справи судом встановлено, що 30.07.2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 762502317.
Відповідно до п. 1.1. Договору сума кредиту становить 6000 грн.
Відповідно до п. 1.2. Договору строк кредиту 30 днів.
Відповідно до п. 1.5. Договору процентна ставка складає 0,73% в день від суми кредиту.
Відповідно до п. 4.2 Договору сторони погоджуються, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.3 Договору або додатковими угодами між сторонами зобов`язання позичальника продовжуються, правила нарахування процентів за процентною ставкою, визначеною п. 1.4-1.5 договору скасовуються з моменту їх застосування і до взаємовідносини сторін застосовуються правила нарахування процентів, а саме 1,70 за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору.
15.08.2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору № 762502317, відповідно до умов якої з 15.08.2019 року суму кредиту збільшено на 4250 грн.
15.08.2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору № 762502317, відповідно до умов якої з 15.08.2019 року строк кредитування продовжено на 16 днів зі сплатою процентної ставки 1,45% в день від суми кредиту.
14.09.2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору № 762502317, відповідно до умов якої з 14.09.2019 року строк кредитування продовжено на 30 днів зі сплатою процентної ставки 1,45% в день від суми кредиту.
Згідно листа АТ КБ "Приватбанк" від 25.05.2026 року встановлено, що на ім`я ОСОБА_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку було зараховано 6000 грн. 30.07.2019 року та 4250 грн. 15.08.2019 року.
Відповідно до складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості за період з 30.07.2019 по 24.12.2019 за кредитним договором № 762502317 від 30.07.2019 у позичальника ОСОБА_2 наявна заборгованість у розмірі 30804,46 грн, з яких: 10250 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20729,50 грн заборгованість по відсоткам. Також з рахунку встановлено, що ОСОБА_2 здійснювались оплати по кредиту на загальну суму 4857 грн.
Між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" 28.11.2018 року укладено договір факторингу № 28/1118-01, та додаткові угоди № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023, відповідно до умов якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 762502317 від 30.07.2019 року.
Відповідно до складеного ТОВ «Таліон Плюс» розрахунку заборгованості за період з 24.12.2019 по 02.01.2020, за кредитним договором № 762502317 від 30.07.2019 у позичальника ОСОБА_2 наявна заборгованість у розмірі 28646,70 грн, з яких: 10249,20 грн - заборгованість за тілом кредиту; 18397,50 грн заборгованість по відсоткам. 
05.08.2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 762502317 від 30.07.2019 року.
11.07.2025 року між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 762502317 від 30.07.2019 року.
Наявність заборгованості за кредитними договорами зумовила звернення ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).
Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 762502317 від 30.07.2019 року, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 6000 грн. на строк 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,73 % в день.
Також суд дійшов висновку про те, що між ОСОБА_1 та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" було укладено додаткові угоди від 15.08.2019 та 14.09.2019 до кредитного договору № 762502317 від 30.07.2019 року, відповідно до умов яких з 15.08.2019 року було збільшено розмір кредиту до 10250 грн., та продовжено строк користування кредитом з 15.08.2019 року на 16 днів, та з 14.09.2019 року на 30 днів, зі сплатою процентної ставки в розмірі 1,45% в день.
Однак, відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання у строк до 14.10.2019 року (дата закінчення строку кредитування) не виконала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором № 762502317 від 30.07.2019 року не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 14.10.2019 року (дату закінчення строку кредитного договору) склалась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10250 грн. 
Щодо заборгованості за процентами, то враховуючи порушення ОСОБА_2 умов договору щодо строку повернення кредиту, застосуванню підлягає ставка процентів, наведена у п. 4.2 договору, а тому проценти за період з 30.07.2019 року по 14.10.2019 року складають 13316,46грн.
З розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем здійснено погашення кредиту на загальну суму 4857 грн., яка підлягає вирахуванню з загальної суми заборгованості.
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 18709,46 грн.( 10250+13316,46-4857=18709,46грн.).
Щодо стягнення відсотків за період після закінчення строку дії договору № 762502317 від 30.07.2019 року суд зазначає, що після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за кредитним договором № 762502317 від 30.07.2019 року за період з 15.10.2019 року задоволенню не підлягають. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також нарахування відсотків за ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено п. 4.3 Кредитного договору № 762502317 від 30.07.2019 року. Однак, з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався.
З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за період з 15.10.2019 року задоволенню не підлягають.
Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ЕЙС" до ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "ФК "Ейс" сплачено 2662,40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.04.2026 року.
Приймаючи до уваги, що частка задоволених позовних вимог складає 65,31%, то суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1740,12 грн. (2662,40грн.*65,31/100).
Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ "ФК "Ейс" витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, укладений між ТОВ "ФК "Ейс" та АБ "Соломко та Партнери"; протокол погодження вартості послуг, підписаний сторонами; додаткову угоду № 25770912076, яка підписана сторонами 01.09.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 року, згідно якого адвокатське бюро надало наступні послуги: складання позовної заяви - вартістю 5000 грн.; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 - вартістю 1000 грн.; підготовка адвокатського запиту - вартістю 500 грн.; підготовка клопотання про витребування доказів - вартістю 500 грн.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123- 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, суд зазначає, що розмір пред`явлених ТОВ "ФК "Ейс" до відшкодування витрат на надання йому правової допомоги є завищеним щодо іншої сторони спору.
Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, часткове задоволення позовних вимог, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76-81, 263-265, 268, 273, 280-283 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" заборгованість за кредитним договором № 762502317 від 30.07.2019 року станом на 14.10.2019 року у розмірі 18709,46грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1740,12 грн., а всього 23449 (двадцять три тисячі чотириста сорок дев`ять) грн. 58 коп.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем або третьою особою в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач: ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" (адреса місцезнаходження: Харківське шосе, 19, оф. 2005, м. Київ, код ЄДРПОУ 322001).
Відповідач: ОСОБА_1 (остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Повне судове рішення складено 25.06.2026 року.

Суддя	  	С. О.  Ященко