Справа № 740/2011/26
Провадження № 2-а/740/23/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року       місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі: 
головуючої судді Гагаріної Т.О., 
за участю секретаря судового засідання Мартиненко Ю.А., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановив:

21.04.2026 адвокат Кубрак Ю.І. звернувся через систему «Електронний суд» в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) з вказаним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач).
В обґрунтовання зазначив, що 08.04.2026 у застосунок «Дія» отримав постанову про відкриття виконавчого провадження № 80240891 від 16.02.2026, яке було відкрито на підставі постанови № 1557 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.11.2025. 
Відповідно до постанови № 1557 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.11.2025 встановлено, що військовозобов`язаний громадянин ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: порушив правила військового обліку військовозобов`язаних, не виконав вимоги щодо проходження військово-лікарської комісії, чим порушив ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП.
Проте зазначене вище не відповідає дійсності, так як позивач перебуває у статусі заброньованого працівника, що підтверджується відповідними документами та відомостями з електронних військово-облікових ресурсів. 21.11.2025 за місцем його проживання прибули особи у військовій формі, які повідомили про порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та доставили до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ньго було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП та йому було вручено направлення на проходження військово-лікарської комісії. У період з 26 по 27 листопада 2025 року він пройшов військово-лікарську комісію що підтверджується карткою обстеженя № 555 та довідкою ВЛК від 27.11.2025, тому поведінка відповідача є сумнівною, постанова № 1557 протиправною, яка підлягає скасуванню, а справа про притягнення до адміністративної відповідальності закриттю.
Єдиною претензією, яку висловили працівники ТЦК, було те, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка ще у 2009 році була визнана непридатною до військової служби у мирний час та обмежено придатною у воєнний час, не пройшов повторний медичний огляд (військово-лікарську комісію) у строк до 05.06.2025. Вказаний обов’язок дійсно передбачений Законом України № 3621-ІХ «Про внесения змін до деяких законів України військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», а саме п.2 щодо забезпечення прав Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до якого громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, зобов’язані до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Разом із тим, реалізація зазначеного обов’язку передбачає вчинення відповідних дій не лише особою, а й уповноваженим органом, зокрема територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, який має забезпечити належне повідомлення особи та, у разі необхідності, вручення направлення або виклику для проходження військово-лікарської комісії. У даному випадку таких дій відповідачем здійснено не було, жодного належного повідомлення або направлення позивач не отримував. Водночас правова природа зазначеного обов’язку є відмінною від тих правовідносин, які охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП. Обов’язок пройти повторний медичний огляд у визначений строк встановлений спеціальними нормами законодавства у сфері мобілізаційної підготовки та має самостійний характер. Він не є складовою правил військового обліку. порушення яких охоплюється диспозицією статті 210 КУпАП. Більше того, законодавець чітко розмежовує відповідальність за порушення правил військового обліку та за порушення законодавства про мобілізацію.
Отже, постанова є протиправною з підстав неправильного застосування норм матеріального права. Частина 3 ст.210 КУпАП має банкетний характер і передбачає відповідальність лише за порушення конкретних правил військового обліку, а оскаржувана постанова не містить посилання на жодну конкретну норму таких правил, що унеможливлює встановлення складу правопорушення. 
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.04.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відзив на позовну заяву не подав. 
На підставі ст.262 КАС України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов’язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв’язку з виконанням ними конституційного обов’язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Відповідно до ч.1 ст.1 вищевказаного Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов’язком громадян України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», (зі змінами) введено правовий режим воєнного стану на території України, який триває і на даний час.
Відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 № 2105-IX, оголошено загальну мобілізацію.
Статтею 9 КУпАП встановлено, що правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об’єктивне з’ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов’язаний з’ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом’якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з’ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ураховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.
За змістом ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов’язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , має відстрочку від призову під час мобілізації до 20.02.2026 – бронювання. Непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, дата ВЛК 06.10.2009. 
24.11.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол № 1557 згідно якого 24.11.2025 о 14-35 год у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що військовозобов’язаний громадянин ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: порушив правила військового обліку військовозобов`язаних, не виконав вимоги щодо проходження військово лікарської комісії, чим порушив ст.22 ЗУ «про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст.210 КУпАП. Підписи ОСОБА_1 у протоколі свідчать про те, що його було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення о 10-00 год 28.11.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 кабінет №12.
Постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 від 28.11.2025 № 1557 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. 
Відповідно до постанови, військовозобов’язаний громадянин ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: порушив правила військового обліку військовозобов`язаних, не виконав вимоги щодо проходження військово лікарської комісії, чим порушив ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Частиною 1 ст.210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов’язаними, резервістами правил військового обліку. Частиною 3 ст.210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Диспозиція ст. 210 КУпАП є банкетною та відсилає до спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо правил військового обліку, оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, згідно із ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
З оскаржуваної постанови № 1557 від 28.11.2025  встановлено, що ОСОБА_1  визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, оскільки він, будучи військовозобов`язаним під час дії в Україні особливого періоду, порушив вимоги ч.3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: не виконав вимоги щодо проходження військово лікарської комісії.
При цьому, у тексті спірної постанови міститься формулювання диспозиції ст.210 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що узгоджується з диспозицією статті ст.210-1 КУпАП, та вказує на суперечливість висунутого звинувачення.
Більше того, суд зазначає, що кваліфікація дій позивача за ч.3 ст.210 КУпАП не є обґрунтованою, з огляду на наступне.
Положення п. 2 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України від 21.03.2024 № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» передбачають, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Таким чином, проаналізувавши п.2 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України від 21.03.2024 № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», суд дійшов висновку, що його положення стосується безпосередньо законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, оскільки метою повторного медичного огляду являється визначення придатності до військової служби, що фактично являється мобілізаційним заходом та охоплюються диспозицією ст. 210-1 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Більше того, порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що інкримінується ОСОБА_1 , також безпосередньо охоплюються диспозицією ст.210-1 КУпАП, в той час, як норми ст.210 КУпАП визначають відповідальність саме за порушення Правил військового обліку.
Отже, оскаржувана постанова містить розбіжності у використаній відповідачем кваліфікації інкримінованого позивачу правопорушення, зокрема, щодо притягнення його до відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП із зазначенням у мотивувальній частині постанови диспозиції статті ст.210-1 КУпАП, без визначення, чим саме позивач допустив порушення Правил військового обліку та посиланням на порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що охоплюється диспозицією ст. 210-1 КУпАП.
Вказане свідчить, що спірна постанова винесена необґрунтовано, без дотримання порядку її прийняття, з помилковою кваліфікацією інкримінованого правопорушення та без встановлення всіх обставин, які мають значення для вірного вирішення справи про адміністративне правопорушення, а тому така постанова не може бути визнана правомірною та підлягає скасуванню.
Згідно з ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд вважає, що клопотання позивача про поновлення строку для звернення до суду із вказаним адміністративним позовом підлягає задоволенню.
Керуючись ч.6 ст.121, ст.ст.251, 280 КУпАП, ст.ст.250, 257-263, 286 КАС України, суд,-
постановив:

позов задовольнити.
Поновити  ОСОБА_1 строк на оскарження постанови № 1557 від 28.11.2026.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 1557 від 28.11.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.210 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн та провадження у справі закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.О.Гагаріна