22.05.26
22-ц/812/945/26
Справа №469/495/25
Провадження № 22-ц/812/945/26
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
22 травня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подану Старчеус Ольгою Павлівною 
на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2026 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Тавлуєм В.В., повний текст складено 17 лютого 2026 року, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 02 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (далі - ТОВ «СЛОН КРЕДИТ») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №621621 (далі - Договір), за умовами якого відповідачці надано кредитні кошти в сумі 38125 грн, які вона зобов`язалась повернути Кредитодавцю до 02 червня 2024 року.
Кредитодавець на виконання умов Договору надав ОСОБА_1 грошові кошти. Проте позичальник своїх зобов`язань за Договором позики належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на день формування позовної заяви становить 76340 грн 15 коп., з яких: 35377 грн 83 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту, 40962грн 32 коп. - сума заборгованості за процентами. 
31 січня 2025 р. між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №31012025, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №621621 від 02 червня 2021 р. 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість, 2422 грн 40 коп. судового збору та 25000 грн понесених витрат на правову допомогу. 
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2026 року позов ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за Договором №621621 про надання споживчого кредиту від 02.06.2021 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», визначену станом на 25.02.2025 року в розмірі 76340,15 грн, у тому числі: 35 377,83 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); -40 962,32 грн - сума заборгованості по відсоткам; 2422,40 грн судового збору та 12 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення мотивовано тим, що відповідач умови укладеного кредитного договору не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у вказаному позивачем розмірі, що доведено доказами, які є належними, допустимими та достатніми, які не спростовані відповідачем.
При цьому, суд відхилив твердження представника відповідача щодо відсутності у матеріалах справи виписки по особовому рахунку відповідачки, ненадання позивачем належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, відсутність згоди відповідачки на нарахування її відсотків за користуванням кредитом та безпідставність стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу у заявленому до стягнення розмірі, оскільки такі спростовуються наявними у справі доказами, дослідженими судом, зокрема, Інформацією АТ «ПУМБ» від 08.10.2025 року (а.с.117), даними Виписки по рахунку № НОМЕР_1 у гривні відкритого на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 02.06.2021 р. по 02.07.2021 р. та Звіту по транзакціях з використанням/без використання БПК, що були випущені до рахунку № НОМЕР_1 в валюті UAH за період з 02.06.2021р. по 02.07.2021 р. (а.с.121-122), які підтверджують обставини перерахування кредитних коштів та їх користування відповідачкою, всупереч її твердженням.
Щодо незгоди відповідача з розміром заборгованості за користування кредитом суд виходив з того, що вказаний розмір заборгованості і його обґрунтування наведені в досліджених судом копії розрахунку заборгованості за кредитним договором від Кредитодавця № 621621 від 02.06.2021 року, від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (а.с.16)  та копії розрахунку заборгованості за кредитним договором № 621621 від 02.06.2021 від ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (а.с.17), у яких детально обраховано підстави її виникнення та порядок її нарахування в розрізі відповідних платежів відповідно до умов кредитного договору, зокрема, розмір відсотків та періоди нарахування.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням конкретних обставин справи, яка є справою середньої складності, що розгляд справи проведений за відсутності учасників справи, з огляду на ціну позову та значенням справи для сторони, суд дійшов до висновку про зменшення суми витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 12500 грн., тобто у сумі, що становить 50% від суми, заявленої до стягнення, оскільки саме ці витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника Старчеус О.П. вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги, на підставі наявних у справі доказів.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення не звернув увагу на те, що відповідачкою частково було погашено кредитну заборгованість в сумі 24 000 грн, а саме: 02. 07.2021 року 3000 грн., 02.08.2021 року 3000 грн, 03.09.2021 року 3000 грн, 05.10.2021 року 3000 грн, 02.12.2022 року 6000 грн., 04.01.2022 року 3000 грн., 14.02.2022 року 3000 грн.
Незважаючи на це, заборгованість за тілом кредиту, як вбачається з розрахунку заборгованості складає 28549, 11 грн, яку було стягнуто судом при ухваленні рішення на користь позивача,
Із цих коштів кредитором в першу чергу погашалися проценти за користування кредитом, що суперечить правовій позиції, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17, відповідної до якої «суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку».
Вказує, що згоди здійснювати договірне списання коштів з рахунків для погашення грошових зобов`язань, що випливають з умов договору вона не надавала, не погоджувала списання банком внесених нею коштів за рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом
Вказує, що оскільки відповідачка не погоджувала сплати відсотків за користування кредитними коштами за договором від 02.06.2021 року, то вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення нею коштів в рахунок погашення відсотків за користування цим кредитом. Натомість ця сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Зауважує, що списання банком внесених на погашення нею коштів у рахунок погашення відсотків за користування кредитом, замість зарахування цих коштів на погашення тіла кредиту є неправомірним та безпідставним.
Також вважає, що зазначений розрахунок заборгованості не може бути належним доказом її заборгованості за кредитом, оскільки він не є детальним розрахунком заборгованості. В ньому детально не обраховано підстави виникнення та порядок її нарахування в розрізі відповідних платежів відповідно до умов кредитного договору, не зазначено розмір відсотків та періоди їх нарахування, що унеможливлює здійснити перевірку правильності нарахування заборгованості за кредитним договором.
Розмір процентів, на підставі яких була нарахована кредитна заборгованість, не зазначений також і в тексті самої позовної заяви.
При цьому зауважує, що судом, при задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї кредитної заборгованості, не перевірено розрахунок заборгованості зроблений відповідачкою на дотримання позивачем вимог частини 5 статті 8 Закону «Про споживче кредитування», зміни до якого були внесені Законом від 22.11.2023 № 3498, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Відповідно до зазначеного Закону максимальна денна ставка за користування кредитом повинна становити не більше 1%. Перед цим, у період з 24 грудня 2023 року до 23 квітня 2024 року, розмір процентів за користування кредитом не повинен був становити не більше 2,5 % на день, а з 24 квітня 2024 року до 01 серпня 2024 року не більше 1,5 % на день. Визначаючи розмір заборгованості, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази (зроблений позивачем розрахунок), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Вказує, що процентна ставка за кредитним договором є неузгодженою і тому їх розмір повинен визначатися на рівні облікової ставки національною банку України
Відповідно до розрахунку відповідачки за період з 02.06.2021 року по 02.06.2024 року заборгованість за процентами складає 12448,37 грн.
Зазначає, що згідно з умовами договору споживчого кредиту поточні проценти за весь строк користування кредитом становлять 931,60 % річних, що є непомірним тягарем для відповідачки як споживача фінансових послуг. Позивач просить стягнути відсотки у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційній, а в каральній, штрафній функції, при цьому сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу вказує, що справа не є складною за предметом та підставою позову, у ній представник позивача підготував і подав позов до суду, не приймаючи участі у судових засіданнях, надав юридичну консультацію позивачу, отримавши від нього відповідні документи, у даній категорії спорів сформована усталена судова практика, обсяг наданих правових послуг як за своїм змістом та тривалістю не є значними, а тому не потребує особливих адвокатських знань та вмінь, тому відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 12500,00 грн, незважаючи на її зменшення судом, залишається бути завищеною.
ТОВ «Факторинг Партнерс» у відзиві на апеляційну скаргу просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 02 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Слон кредит» із заявою - анкетою та надала інформацію, яка може бути використана для розгляду питання щодо надання їй позики та ознайомилася з інформацією, яка надається споживачу для укладання договору про споживче кредитування, викладену у паспорті споживчого кредиту ( а.с.9.10).
02 червня 2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено Договір №621621 про надання споживчого кредиту (а.с.6-7), за змістом якого на умовах, встановлених Договором Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п.1.1.).
У п.1.1. Договору його сторони погодили наступні істотні умови, а саме: 
- сума кредиту (загальний розмір) складає 38 125,00 грн. Тип кредиту - кредит (п.1.2.);
- строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 02.06.2024 р. (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього Договору (далі - Графік платежів) (п.1.3.);
- тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних) (Проценти за перший день користування кредитом); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних в день (далі - Поточні проценти) (п.1.4.); орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає 189,94% річних ) (п.1.6.); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 114 186,62 грн ) (п.1.7.).
Обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом погодженого строку та, що Товариство і Споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором. Крім того, при обчисленні вказаних показників, не враховуються витрати Споживача, обов`язковість сплати яких не передбачена цим Договором та/або законодавством України та/або оплата яких здійснюється незалежно від походження коштів (власні, кредитні), в тому числі, але не виключно: витрати пов`язані з технічними, програмними і комунікаційними ресурсами, що необхідні Споживачу для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту Товариства h ttos: //si on credit .ua (далі -Веб-сайт), здійснені переказу коштів через третіх осіб в погашення заборгованості за Договором, з отриманням від третіх осіб інформаційних послуг (підбір кредитної пропозиції) та інше (п.1.8.).
У пункті 2 Договору, сторони погодили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 30500,00 гривень на користь Споживача за реквізитами: НОМЕР_3 в АТ «ПУМБ», код банку 334851, призначання платежу: « НОМЕР_1 , кредитний договір №621621 від 02.06.2021, ОСОБА_1 (3017317527)» або за реквізитами поточного рахунку Споживача та /або за реквізитами платіжної картки, дані яких (-го,-ої) Споживач надав Товариству в будь-який спосіб; у розмірі 7 625,00 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору.
У пункті 3 Договору його сторони дійшли згоди щодо наступних умов: нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором (Графіком платежів) (п.3.1.); розмір процентної ставки, встановлений в п.1.5. Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Споживач розуміє та погоджується, що використання різних розмірів процентної ставки, зазначених в п.1.5. Договору (Проценти за перший день користування кредитом та Поточні проценти), є наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов Договору, оскільки, умови про встановлення різних процентних ставок за цим Договором застосовуються автоматично за домовленістю Сторін, та не вимагають підписання Сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього Договору (п.3.3.); 
Відповідно до пункту 5.3 кредитного договору споживач здійснює платежі за Договором у такій черговості:
Пункт 5.3.1 першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбачене даною чергою недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості : -прострочені зобов`язання по процентам; -прострочені зобов`язання по кредиту.
Пункт 5.3.2 у другу чергу сплачуться сума кредиту та проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості, передбаченою даною чергою недостатньо для повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: -строкові зобов`язання по процентам: - строкові зобов`язання по кредиту.
Пункт 5.3.3 у третю чергу здійснюється сплата інших платежів за Договором.
За умовами п.5.5 Споживач доручає Товариству ініціювати списання коштів з відповідного рахунку споживача з використанням реквізитів платіжних карткою, що були зазначені споживачем при отримання/ повернення кредиту сплати процентів за його користування та направляти їх на виконання грошових зобов`язань споживача за цим договором у сумі, що не перевищує фактичної заборгованості Споживача на день списання в тому числі в декілька етапів.
У пункті 9 Договору зазначено паспортні дані відповідачки, її зареєстроване місце проживання та додаткові контактні дані: Особистий кабінет, номери мобільних телефонів НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .
Також, у пункті 9 Договору міститься підпис відповідачки та запис про те, що «Споживач також підтверджує, що отримав свій примірник цього Договору».
В Додатку №1 до даного Договору (а.с.8) наведена Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором про споживчий кредит з детальним розрахунком щодо відсотків, які підлягають сплаті за користування кредитом. 
Додаток міститься підпис відповідачки та запис про те, що «Споживач також підтверджує, що отримав свій примірник цього Договору».
Операція зарахування на суму 30 500,00 грн (відправник ТОВ "СЛОН КРЕДИТ") 02.06.2021 р. проведена на рахунок № НОМЕР_1 у гривні. Переказ був ініційований ТОВ "СЛОН КРЕДИТ"(ЄДРПОУ 42350798).
Обставини перерахування кредитних коштів та їх користування відповідачкою підтверджуються даними наданими суду АТ «ПУМБ» Виписки по рахунку № НОМЕР_1 у гривні відкритого на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 02.06.2021 р. по 02.07.2021 р. (а.с.117-120) та Звіту по транзакціях з використанням/без використання БПК, що були випущені до рахунку № НОМЕР_1 в валюті UAH за період з 02.06.2021р. по 02.07.2021 р. (а.с.121-122).
Відповідно до наданого розрахунку заборгованість станом на 02 червня 2024 року становить 76340 грн 15 коп., з яких: 35377 грн 83 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту, 40962грн 32 коп. - сума заборгованості за процентами.
31 січня 2025 р. між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №31012025, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №621621 від 02 червня 2021 року у розмірі 76340 грн 15 коп., з яких: 35377 грн 83 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту, 40962грн 32 коп. - сума заборгованості за процентами ( а.с.37). 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, кредитний договір № 621621 від 02 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Слон Кредит» підписаний відповідачем власноручно разом із графіком платежів за договором про надання споживчого кредиту, паспортом споживчого кредиту та заявою-анкетою щодо надання кредиту (а. с. 6-10).
За таких обставин відповідач ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена з умовами кредитування, а відтак договір є укладеним.
Крім того, відповідач отримала грошові кошти у сумі 30500 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 55222 від 02 червня 2021 року (а. с. 15). Зазначені кошти відповідно до умов договору перераховані на поточний рахунок споживача в АТ «ПУМ», який був вказаний відповідачем при укладенні договору.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту укладення кредитного договору та отримання відповідачкою кредитних коштів.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір боргу за кредитом має бути 12259.22 грн, які розраховано на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки нею було частково сплачено кошти за користування кредитом, вона не давала згоди на договірне списання коштів з рахунків для погашення грошових зобов`язань, вона не погоджувала сплату відсотків за користування кредитним коштами, апеляційний суд вважає неспроможними.
Відповідно до умов кредитного договору, розмір процентної ставки, визначений у п. 1.5 договору, є фіксованим. Зокрема, за перший день користування кредитом процентна ставка становить 25 % на день (9125 % річних), тоді як за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) і до закінчення строку кредитування, застосовується ставка 85 % річних на день.
Таким чином, згідно з умовами кредитного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 38125,00 грн. Водночас фактично на рахунок відповідача в АТ «Приватбанк» було перераховано 30500 грн., оскільки 7625,00 грн. були утримані ТОВ «Слон Кредит» у рахунок виконання зобов`язання зі сплати процентів за перший день користування кредитом.
Отже, за рахунок наданих кредитних коштів відповідачем було сплачено проценти за перший день користування кредитом, у зв`язку з чим розмір заборгованості відповідача станом на перший день кредитування становив 38125,00 грн.
При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, проценти за користування кредитом (починаючи з другого дня користування) нараховувалися за період з 03 червня 2021 року за процентною ставкою 85 % річних на день, що відповідає умовам кредитного договору.
Апеляційний суд звертає увагу, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу /набуття/ зміни /встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 725/5919/19 та інших).
Апеляційний суд вважає, що при укладенні кредитного договору відповідачка була повідомлена про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклала цей договір, підписавши його без будь-яких застережень, та користувалася отриманими коштами.
При цьому положення укладеного відповідачем кредитного договору № 621621 від 02 червня 2021 року є чіткими, конкретно визначеними та такими, що не допускають подвійного тлумачення.
За такого аргументи апеляційної скарги про непогодження відсотків за користування кредитним коштами та наданий нею розрахунок боргу у розмірі 12259.22 грн, який розрахованого на рівні облікової ставки Національного банку України є безпідставними, оскільки не відповідає нормам щодо диспозитивності цивільного судочинства
Умовами пункту 5.3 кредитного договору передбачено три черги платежі за Договором: у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбачене даною чергою недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості :-прострочені зобов`язання по процентам; -прострочені зобов`язання по кредиту(пункт 5.3.1);
- у другу чергу сплачуться сума кредиту та проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості, передбаченою даною чергою недостатньо для повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: -строкові зобов`язання по процентам: - строкове зобов`язання по кредиту( п ункт 5.3.2).
-у третю чергу здійснюється сплата інших платежів за Договором ( пункт 5.3.3). Відтак первісним кредитором було здійснено зарахування сплачених відповідачем коштів відповідно до черговості визначної договором та погодженої сторонами. А аргументи апеляційної скарги про неправомірне погашення в першу чергу процентів за користування кредитним договором є неспроможними.
Також позичальниця зазначивши про свою незгоду із сумою нарахованих процентів за користування кредитом, вважає цю суму несправедливою, з огляду на перевищення їх розміру суми боргу за тілом кредиту, що є на її думку підставою для визнання їх недійсними відповідно до частин 5 і 7 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачі" та відмови у її стягненні. 
Між тим, за положеннями підписаного позичальницею договору та таблиці обчислення загальної вартості кредиту, сторонами договору узгоджено види процентної ставки та періоди її застосування (а.с.10-19).
Тобто умовами договору сторонами визначено право кредитора на одержання від позичальника процентів від суми кредиту у відповідності до статті 1048 ЦК України, а саму позичальницю ознайомлено з сумами коштів, які підлягають сплаті за користування кредитними коштами та узгоджено з нею процентні ставки, за якими вони будуть нараховуватись.
Статтею 8 Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції на час укладення договору про надання кредиту) встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися).
Тому, попередньо ознайомившись з умовами кредитування та підписавши за наведеними умовами договір про надання кредиту, відповідачка, як позичальниця не лише погодила, а й прийняла до виконання, узгоджені нею з кредитодавцем умови зобов`язання, зокрема, щодо визначеного за умовами договору розміру процентної ставки, порядок її виплати, з урахуванням періоду кредитування та виконання позичальницею взятого на себе зобов`язання. 
Отже, за встановленими судами обставинами відсутні підстави вважати, що договір містить несправедливі умови, які створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача всупереч принципу добросовісності, в розумінні статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", зокрема, і з тим, що зміст цієї норми не пов`язаний із застосуванням процентної ставки, розмір якої визначається сторонами під час укладення кредитного договору.
За такого доводи відповідачки та її представниці за обставинами справи щодо справедливості наданого позивачем розрахунку боргу є надуманими та ґрунтуються виключно на припущеннях, так як не спростовують ґрунтовні висновки суду першої інстанції, яким ретельно досліджена уся сукупність доказів у справі та ним надана відповідна оцінка.
Правове визначення денної процентної ставки та механізм її розрахунку було вперше законодавчо закріплено Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Цим законом внесені зміни до Закону №1734-VІІ, яким унормовано, що денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту (стаття 1).
Відповідно до статті 8 Закону №1734-VІІ (у тій же редакції) для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо) (частина друга). Обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (частина третя) Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (частина п`ята).
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 12 Закону №1734-VІІ (у тій же редакції) у договорі про споживче кредитування, зокрема, зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
Як передбачено пунктом 17 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734-VІІ, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 24 грудня 2024 року), установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5% (до 22 квітня 2024 року); протягом наступних 120 днів 1,5% (до 20 серпня 2024 року).
За змістом указаних правових норм денна процентна ставка це загальний показчик щоденних витрат споживача за споживчим кредитом у процентах від розміру виданого кредиту.
В силу статті 5 ЦК України за договорами, які укладені зі споживачами до набрання чинності Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2024 року), в тому числі строк кредитування за якими триватиме після указаної дати, застосовується порядок нарахування процентів, який передбачений умовами кредитного договору, без урахування законодавчих обмежень показчика щоденних витрат споживача за споживчим кредитом.
За такого доводи апеляційної скарги щодо невірного обрахунку стягуваних позивачем процентів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Наданий до апеляційної скарги розрахунок з врахуванням облікової ставки Національного банку України є безпідставними, оскільки не відповідає нормам щодо диспозитивності цивільного судочинства.
Відхиляє колегія суддів і посилання апелента на не погодження здійснення позивачем списання коштів із її рахунків на погашення заборгованості, позаяк умовами п.5.5. договору передбачено, що Споживач доручає Товариству ініціювати списання коштів з відповідного рахунку споживача з використанням реквізитів платіжних карткою, що були зазначені споживачем при отримання/ повернення кредиту сплати процентів за його користування та направляти їх на виконання грошових зобов`язань споживача за цим договором у сумі, що не перевищує фактичної заборгованості Споживача на день списання, в тому числі в декілька етапів.
Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності стягнутих судом витрат на правничу допомогу у розмірі 12500,00 грн. є некоректними, оскільки суд першої інстанції не задовольнив вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі, який просив позивач 25000 грн.
Апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції врахував заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, поданому до суду першої інстанції, та, з урахуванням того, що справа є середньої складності, її розглянуто за відсутності сторін, суд дійшов обґрунтованого висновку про зменшення суми витрат на правничу допомогу та стягнув суму, що становить 50% від суми, заявленої до стягнення, оскільки ці витрати були неминучими та фактичними, і їх розмір обґрунтованим.
Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до припущень, переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Згідно з частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення у цій справі, є дата складення повного судового рішення - 22 травня 2026 року.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Старчеус Ольгою Павлівною залишити без задоволення, рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк 
Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року.