Справа №932/12679/25
Провадження №2/932/4077/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд м. Дніпра в складі: головуючого-судді Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання Підопригори Р.А., представника позивача адвоката Просяник Н.П., представника відповідача адвоката Балашова С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Автолюбітель-1», Приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального міського округу Бойченко Тетяна Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння,
В С Т А Н О В И В :
Основні процесуальні рішення та дії.
15.09.2025 позивач звернувся до суду із позовом у якому просить визнати за нею право власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГБК «Автолюбитель-1» в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 та витребувати такий бокс із чужого незаконного володіння в користь позивача.
Ухвалою судді від 03.11.2025 відкрито загальне позовне провадження.
Сторони обмінялися заявами по суті спору.
Ухвалою суду від 21.04.2026 закрито підготовче провадження.
Узагальнені доводи позивача.
З 1996 року ОСОБА_3 була членом Гаражно-будівельного кооперативу «Автолюбитель-1». За власні кошти нею було побудовано гаражного боксу № НОМЕР_1 . Такий бокс остання використовувала для зберігання автомобіля «ВАЗ 2101» та іншого майна. Позивач вважає, що ОСОБА_3 набула право власності на вказаний гаражний бокс.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивачка ОСОБА_1 є її єдиним спадкоємцем.
Позивач дізналася про те, що гаражний бокс № НОМЕР_1 було переоформлено на ОСОБА_4 , а в подальшому на відповідача ОСОБА_5 .
Позивач покликається на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24.07.2013 у справі №200/5191/13-ц, яким встановлено факт набуття ОСОБА_3 у власність гаражного боксу № НОМЕР_1 .
В судовому засіданні представник позивач вимоги позову підтримала, навела підстави, аналогічні змісту позовної заяви.
Узагальнені доводи відповідача.
Згідно відзиву відповідач заперечує проти позову, зазначає про відсутність доказів будівництва спадкодавцем позивача спірного гаражу (документи щодо цегли стосуються іншої особи та датовані ще до вступу позивача до кооперативу), про відсутність доказів сплати спадкодавцем позивача членського внеску за гараж у повному обсязі (квитанція про сплату членських внесків також датована до вступу позивача до кооперативу), рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24.07.2013 у справі №200/5191/13-ц не визнавалося право власності на спірний гараж за позивачем.
В судовому засіданні представник відповідача навів пояснення, аналогічні змісту відзиву.
Узагальнені доводи третіх осіб.
Треті особи пояснень не надали, явки представників в судове засідання не забезпечили.
Приватний нотаріус просила розглядати справу за її відсутності.
Обставини, встановлені судом.
Згідно довідки приватного нотаріуса Бойченко Т.М. від 08.07.2021, згідно матеріалів заведеної нотаріусом спадкової справи, спадкоємцем ОСОБА_3 є її племінниця ОСОБА_1 .
Вказана інформація підтверджується також свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_1 щодо іншого майна спадкодавця - ОСОБА_3 .
На підтвердження факту будівництва спірного гаражного боксу позивачем надано: рішення виконавчого комітету Бабушкінського районної ради народних депутатів від 29.09.1983 №1138 про дозвіл будівництва гаража індивідуального користування в кооперативі «Автолюбитель-1» ОСОБА_3 ; накладну від 10.08.1982 на цеглу та піддони, виписана на ОСОБА_6 та квитанцію про отримання від останнього грошових коштів за цеглу; квитанцію від «Автоюбитель-1» про прийняття від ОСОБА_3 вкладів за 1993 – 1994 роки в сумі 360 карбованців.
Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24.07.2013 у справі №200/5191/13-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до Гаражно-будівельного кооперативу «Автолюбитель-1» та ОСОБА_3 «Про зобов`язання вчинити певні дії, усунення перешкод в користуванні».
Вказаним рішенням встановлено, що з 1996 року ОСОБА_3 була членом зазначеного кооперативу, і за власні кошти нею було побудовано гаражний бокс № НОМЕР_1 , що знайшло своє підтвердження в наданих нею квитанцій про купівлю будівельних матеріалів, цегли тощо. По завершенню будівництва вона тривалий час використовувала його за цільовим призначенням для збереження належного їй автомобіля ВАЗ-2101 держ. № НОМЕР_2 .
У рішенні також вказано: «Тобто, гаражний бокс № НОМЕР_1 , розташований на території гаражного-будівельного кооперативу «Автолюбитель-1», згідно п.7.4 Статуту останнього на час завершення ОСОБА_3 побудови боксу та сплати у повному розмірі пайового внеску, належить їй на праві власності».
Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на гараж № НОМЕР_1 , площею 37,5 кв.м., зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі списку членів кооперативу, власників гаражів виданого ГБК «Автолюбитель-1» від 18.10.2019 б/н, довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.
Згідно довідки від 26.04.2025 оціночна вартість спірного гаражу становить 133 653,54 грн., при цьому площа гаража вказана 20 кв.м.
Свідок ОСОБА_7 вказав, що купив гараж у ГБК «Автолюбитель-1» у 2009 році, у 2017 році став «казначеєм» частини кооперативу. Голова кооперативу «Забабурін» незаконно став головою, підробляє рішення зборів та збирає членські внески.
Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.
За приписами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
В постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №607/16873/18, зазначено, що до 05.08.1992 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.
За приписами ч.2 ст.19-1 Закону України «Про кооперацію», у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного (житлового), дачно-будівельного, гаражно-будівельного, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником такого майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації відповідного права згідно із законом.
При виході з ГБК член кооперативу вправі одержати пай або провести на свій розсуд відчуження гаража іншій особі, якщо до виходу вніс повністю пай.
У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до чт.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.
Не допускається відмова у віндикаційному позові, зокрема, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)].
У відповідності до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, вказаної статті, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.
Висновки суду.
1. Позивач вказує про набуття права власності на гараж № НОМЕР_1 в порядку спадкування після ОСОБА_3 .
Відтак позивач має довести факт набуття спадкодавцем вказаного гаражу у власність.
Якщо гараж побудовано до 05.08.1992 то документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, мав бути технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.
Якщо ж після цієї дати, то права власності мало бути оформлено з державною реєстрацією такого права.
Проте позивачем не надано ані технічного паспорту на гараж, складеного до 05.08.1992, ані доказів належного оформлення права власності на гараж після цієї дати.
Також звертає на себе увагу наступне.
У позові позивач вказує, що спадкодавець була членом кооперативу з 1996 року та побудувала у цьому кооперативі гараж. Разом із тим позивач долучає: квитанцію про сплату внесків кооперативу за 1993-1994 роки; дозвіл на будівництво гаражу від 1983 року; документи про купівлю цегли від 1982 року.
При цьому позивачем не зазначено ані дати будівництва гаражу, ані його характеристик на момент завершення будівництва.
Також звертає на себе увагу той факт, що згідно наданого позивачем звіту про оцінку, площа гаражу становить 20 кв.м. (і на яку фактично претендує позивач), тоді як площа гаражу, яким володіє відповідач становить 37,5 кв.м.
2. Щодо рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24.07.2013 у справі №200/5191/13-ц.
Обставинами, які встановлені вказаним рішенням є: ОСОБА_3 була членом ОК «ГБК «Автолюбітель-1» з 1996 року і за власні кошти нею було побудовано гаражний бокс № НОМЕР_1 ; по завершенню будівництва вона тривалий час використовувала його за цільовим призначенням.
Формулювання суду «тобто, гаражний бокс №2500 … на час завершення ОСОБА_3 побудови боксу та сплати у повному розмірі пайового внеску, належить їй на праві власності», є висновком суду, зробленим ним на підставі наведених вище обставин.
Такий висновок не є обов`язковим для сторін та суду у даній справі.
При цьому таким рішенням не встановлено дати будівництва гаражу, факту проведення його технічної інвентаризації та його технічних характеристик (зокрема площі).
Крім того, у вказаній справі не брала участі відповідач ОСОБА_2 , а докази того, що вона є правонаступником когось із сторін справи №200/5191/13-ц відсутні (зокрема підставами набуття нею прав на гараж вказано рішення кооперативу, а не договір із позивачем у вказаній справі).
Відтак, на переконання суду, позивачем не доведено факту належності ОСОБА_3 права власності на гаражний бокс площею 37,5 кв.м., яким володіє відповідач.
Викладене є підставою для відмови у задоволенні віндикаційної вимоги.
Вимога про визнання права власності на гараж, за умови реєстрації права власності на нього за відповідачем, не є належним способом захисту порушеного права.
Розподіл судових витрат.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 336,54 грн.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню.
На підставі наведеного суд,
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Автолюбітель-1», Приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального міського округу Бойченко Тетяна Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.І. Цитульський