Справа № 569/5804/25 
Провадження № 2/503/185/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді Вороненка Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Новіцької Г.І.,
позивача  ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Ромашко Л.Г.,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, орган опіки та піклування Рівненської міської ради, орган опіки і піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області,  ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав,

встановив:
Позивач подала до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ті обставини, що з 14.07.2009 року перебувала із відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відзначає, що з літа 2019 року вона разом із дитиною проживають окремо від відповідача ОСОБА_2 , а їх шлюб було розірвано рішенням суду від 24.12.2019 року. Окрім того, рішенням суду від 13.02.2020 року з відповідача ОСОБА_2 на її користь були стягнуті аліменти на утримання сина. При цьому, відповідач ОСОБА_2 упродовж усього часу спільного проживання не виконував свої батьківські обов`язки, не брав участі у вихованні суду та мало проводив часу з ним. Після розлучення аліментів на утримання дитини не сплачував, внаслідок чого у виконавчому провадженні № НОМЕР_6 утворилася заборгованість. Також зазначає, що останній раз син бачив батька - відповідача в серпні 2020 року, після чого став занепокоєним та погано відзивався про останнього. З того часу відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечував сина та не надавав матеріальної допомоги, не цікавився життям сина, його розвитком, навчанням, успіхами, потребами, медичним доглядом та лікуванням, не зустрічався та не спілкувався з ним. Водночас із цим зазначає про те, що на даний час відповідач ОСОБА_2 відбуває покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 4 і 6 ч.2 ст. 115 КК України, на підставі судового рішення у справі № 947/38275/20, про що син не обізнаний з метою запобігання з її боку негативного впливу. З приводу діагностики дитини позивач зверталась до психолога та за наслідком якого слідує, що спілкування дитини з батьком негативно впливає на її розвиток, як особистості, травмує психіку дитини, є небезпечним для дитини та в цілому не відповідає інтересам дитини. У зв`язку з вище зазначеним позивач пред`явила до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
02.04.2025 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області (а.с.41-42 том 1) дана справа була передана за територіальною підсудністю до Кодимського районного суду Одеської області.
29.04.2025 року матеріали цивільної справи надійшли поштою до Кодимського районного суду Одеської області.
06.05.2025 року ухвалою суду (а.с.52-54 том 1) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження, а також вирішено питання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, та про витребування від органів опіки та піклування письмових висновків щодо розв`язання спору у даній справі. Копію ухвали надіслано учасникам справи (сторонам і третім особам) у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано ними, зокрема відповідачем разом із позовною заявою і доданими до неї документами в порядку, передбаченому ч.7 ст. 130 ЦПК України через адміністрацію місця утримання - Державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)» (а.с.115, 144 том 1), що підтверджує відповідна розписка (а.с.151 том 1) надана останньою суду. 
У встановлений судом строк відповідач та треті особи не скористалися своїми процесуальними правами учасників справи, відповідно, відзив на позовну заяву (відзив) та письмові пояснення на позовну заяву не подали.
28.08.2025 року ухвалою суду (а.с.221-222 том 1) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ромашко Л.Г., які приймали участь в режимі відеоконференції із приміщення іншого суду - Північно-західного апеляційного господарського суду, підтримали пред`явлений позов та просили його задовольнити посилаючись на обставини викладенні у змісті позовної заяви.
Відповідач ОСОБА_2 , який тримається в установі виконання покарань та приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - із приміщення Державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)», заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на його необґрунтованість.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору, - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання третя особа була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 28.04.2026 року судової повістки до його електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.189 том 2).
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору, - органу опіки та піклування Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання третя особа була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 28.04.2026 року судової повістки до його електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.190 том 2). При цьому, 15.06.2026 року представник даного органу опіки та піклування - начальник відділу сімейної політики Служби у справах дітей Мазанович Н.П. надіслала заяву від 15.06.2025 року про розгляд справи за відсутності їх представника. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору, - органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання третя особа була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 28.04.2026 року судової повістки до його електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.192 том 2). При цьому, раніше, а саме 12.06.2025 року, представник даного органу опіки та піклування - начальник Служби у справах дітей Олена Рожко подала клопотання від 10.06.2025 року № 19-01-17/183 (а.с.133 том 1) про розгляд справи за відсутності їх представника. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору, - малолітній ОСОБА_3 , з огляду свій вік і розвиток, був присутній в частині судового засідання, яке відбулось 15.06.2026 року, та висловив свою думку з приводу предмету розгляду даної справи, а також надав відповіді на запитання представника позивача та суду.
Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши учасників процесу, які прийняли участь в судовому засіданні, зокрема думку самої дитини, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.
Сторони - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 14.01.2016 року (а.с.7), актовий запис № 122.
При цьому, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2009 року до 24.01.2020 року, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища сформованого 18.03.2025 року за № 00050106696 (а.с.16), в якій зазначено, що дошлюбне прізвище дружини було « ОСОБА_4 », та зміст копії заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24.12.2019 року у справі № 569/18707/19 (а.с.20), яке набрало законної сили 24.01.2020 року та яким було розірвано відповідний шлюб, а сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на виховання з матір`ю.
З 22.08.2016 року малолітній ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , яка є зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 , що підтверджує копія довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради від 17.03.2025 року № 6108 (а.с.18), витяг з Реєстру Рівненської територіальної громади сформований 11.03.2025 року за № 2025/003327386 щодо особи ОСОБА_3 (а.с.8) та відповідний реєстраційний запис на 11 сторінці у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , яким було документовано ОСОБА_1 . Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 20.08.2009 року (а.с.11-13).
Водночас із цим житло за адресою: АДРЕСА_1 є зареєстрованим місцем проживання батьків позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , що також підтверджує копія довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради від 17.03.2025 року № 6108 (а.с.18) в сукупності із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом ЗАГС м. Рівне 30.09.1980 року (а.с.17), актовий запис № 3056, а саме житло за цією адресою належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1998, виданого Департаментом міського господарства Рівненської міської Ради та копія якого додана до позовної заяви (а.с.19).
13.02.2020 року Рівненським міським судом Рівненської області було ухвалено рішення у справі № 569/18688/19 (а.с.21-23), яке набрало законної сили 17.03.2020 року та яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень на дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
В свою чергу у провадженні Кодимського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_6, яке було відкрите 26.02.2021 року на виконання виконавчого листа виданого 22.12.2020 року за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13.02.2020 року у справі № 569/18688/19, що підтверджує роздруківка з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (а.с.24) та копія відповідної постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.84-85).
При цьому, в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_6 за боржником ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 165000,00 грн, яка утворилася за період з жовтня 2019 року по березень 2025 року, що підтверджує копія розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного державним виконавцем Кодимського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Макоголюком О.Б. 03.04.2025 року за № 2118-3109 (а.с.86-87 том 1).
06.07.2021 року обвинувальним вироком Київського районного суду м. Одеси у справі № 947/38275/20 (а.с.191-195 том 1), який набрав законної сили 01.10.2021 року, ОСОБА_2 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 4 і 6 ч.2 ст. 115 КК України, із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, яке відповідач наразі відбуває в Державній установі «Менська виправна колонія (№ 91)», з якої приймав участь у судовому розгляді в режимі відеоконференції.
Згідно висновків висновку фахівця за результатами індивідуально-психологічного дослідження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного психологом ОСОБА_8 20.03.2025 року (а.с.25-37), на момент проведення дослідження дитини спокійна та приязна поведінка досліджуваного під час бесіди та опитування щоразу змінювалася при згадці про батька. Дитина або уникала відповіді, намагаючись перевести розмову на інше. Або надавала батькові різко негативні характеристики. З`являються прояви як пасивної агресії так і негативізації загалом («я не хочу його бачити»; «не пробачу, що він кинув нас», «дав би йому в ніс»). Даний стан вказує на наявність конфлікту, негативного ставлення до батька, відсутність його авторитету та образи. Попередні висновки підтверджуються результатами застосування проектних методик. На малюнку досліджуваного батько відсутній, що свідчить про бажання витіснити батька зі своєї картини світу та недоброзичливе ставлення до батька. Також хлопчик відчуває потребу захистити матір, бачить себе та дідуся в головній чоловічій ролі у сім`ї. Оскільки останнім часом дитина не бачиться з батьком (і не виявляє бажання з ним зустрітися), то негативний вплив та тиск з боку батька наразі відсутній. Однак при будь-якій згадці про нього дитина непокоїться і дратується, її поведінки миттєво змінюється, помітним є уникати більш детальних розмов про стосунки з батьком. Це свідчить про те, що під час проживання з батьком хлопчик потерпав від ігнорування та байдужості батьком, відсутності емоційного зв`язку, що зумовлює подібні реакції.
Висновком органу опіки та піклування (а.с.135-137 том 1), затвердженим рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 03.06.2025 року № 1332 (а.с.134), позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається доцільним, із відзначенням в ньому обставин вище зазначених у цьому рішенні та зазначенням того, що нехтування батьківськими обов`язками з боку батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично є батьком, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору.
Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 11.07.2025 року №08-01-1163/25 (а.с.182-186 том 1), позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається доцільним, із відзначенням в ньому обставин вище зазначених у цьому рішенні та зазначенням того, що ОСОБА_2 не виконує батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина, не проявляє батьківської турботи та любові, не спілкується з ним. Поведінка ОСОБА_2 не відповідає вимогам сімейного законодавства та суперечить інтересам дитини. 
За результатом проведення в судовому засіданні, яке відбулось 24.04.2026 року, допитів свідків, які перебували в приміщенні іншого суду - Північно-західного апеляційного господарського суду, було отримано покази, а саме:
- свідки ОСОБА_5  і ОСОБА_6 надали за своєю суттю аналогічні показання, згідно яких вони є батьками позивача та, відповідно, дідом і бабою малолітнього внука ОСОБА_3 , який мешкає з ними, та повідомили, що протягом життя дитини їх колишній зять - відповідач ОСОБА_2 не дбав про сина та не цікався ним. На запитання задані відповідачем заперечували здійснення останнім телефонних дзвінків до них з приводу сина; 
- свідок ОСОБА_8 , яка є психологом до якого зверталась позивач з приводу оцінки стану свого сина, надала показання, які за своїм змістом повністю відповідають змісту складеного нею висновку (а.с.25-30 том 1). При цьому, з огляду на зміст заяви відповідача від 23.06.2025 року (а.с.152 том 1) з приводу створення у дитини відповідного негативного ставлення до особи батька саме з вини позивача, то судом було задане свідку уточнююче запитання про природу виникнення у дитини ОСОБА_3 негативного ставлення до батька, а саме чи сформувалось таке ставлення у дитини на підставі обставин очевидцем яких була сама дитини або таке ставлення було у дитини сформоване у штучний спосіб іншою особою(-ами), зокрема його матір`ю. На зазначене запитання свідок надала показання про те, що з огляду на вільність висловлення дитиною свого ставлення не вбачається ознак такого, зокрема «завчених фраз», які б вказували на те, що дитину налаштовували проти батька відповідним чином. 
Відповідач ОСОБА_2 перебуваючи в установі відбування покарання - Державній установі «Менська виправна колонія (№ 91)» був неодноразово періодично працевлаштований за строковими трудовими договорами на посадах в котельні цієї установи та отримував заробітну плату, а саме в період з листопада 2023 року по березень 2024 року, з жовтня 2024 року по березень 2025 року та з жовтня 2025 року по березень 2026 року, внаслідок чого мав заробіток у загальному розмірі 120540 грн, але при цьому аліменти із зазначених заробітків не сплачувались, що підтверджує зміст копії довідки установи від 11.05.2026 року та копії довідки про доходи.
Окрім того Державна установа «Менська виправна колонія (№ 91)» своїми довідками підтвердила ту обставину, що у відповідача ОСОБА_2 , як засудженого, відповідно до чинного законодавства наявна можливість на листування та здійснення телефонних розмов за власний рахунок з обмеженням тривалості на письмову заяву, в якій зазначаються, серед іншого, телефонний номер та тривалість розмови. Водночас із цим суд відзначає, що зміст цих довідок не містить відзначення підтвердження або спростування обставин того чи користувався ОСОБА_2 реалізацією відповідних прав протягом його утримання.

Нормативно-правове застосування: 
У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно ч.2 і 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Схожі за своєю суттю принципи закріплені у пунктах 6-7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.
В свою чергу, згідно до пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Згідно до абзацу другого пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
У відповідності до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Крім того, згідно до положень ч.4-5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до ч.4 ст. 164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Висновки суду 
- щодо вимоги про позбавлення батьківських прав:
Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд вважає, що сукупність вище зазначених доказів наданих позивачем підтверджують обставину ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина внаслідок самоусунення на протязі тривалого проміжку часу.
Натомість висловленні відповідачем під час судового розгляду заперечення проти позову спростовуються доказами наданими позивачем, а самі заперечення є безпідставними з огляду на наступне.
Суд зауважує, що сама по собі обставина того, що відповідач ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та має заборгованість за сплатою аліментів на утримання дитини в значному розмірі, яка утворилася внаслідок невиконання ним цього обов`язку вже на протязі тривалого проміжку часу, не є безпосереднім свідченням самоусунення від виконання батьківських обов`язків і підставою для позбавлення останніх, оскільки не передбачена у ч.1 ст. 164 СК України для цього.
Однак, на думку суду, участь одного з батьків, який проживає окремо від дитини (в особливості коли це ситуація значної відстані між місцями їх проживань), у витратах на останню дозволяє продемонструвати такому з батьків своє піклування про дитину за умов існування умов об`єктивної обмеженості у можливості брати участь у очному спілкуванні і безпосередньому вихованні. 
В свою чергу заборгованість зі сплати аліментів почалась утворюватися за відповідачем ОСОБА_2 ще до його затримання в рамках кримінального провадження 23.09.2020 року (а.с.195 том 1), а саме з жовтня 2019 року (а.с.87 том 1). При цьому, суд відзначає, що виконавче провадження № НОМЕР_6 були відкрите 26.02.2021 року, але відповідачем не надано доказів (не повідомлено про їх існування та наявність потреби у їх витребуванні) щодо здійснення ним сплати аліментів у добровільному порядку.
Обставина одноразового придбання для дитини цінної речі - мобільного телефону, про що відзначалось відповідачем ОСОБА_2 під час судового розгляду, зокрема в своїй заяві до суду 02.06.2026 року, яка зареєстрована судом 03.06.2026 року за Вх.№ 3473/26, не є безумовним і переконливим свідченням батьківської турботи і утримання дитини, оскільки остання має здійснюватися на регулярній основі і не виключає потреби у придбанні відповідних речей для дитини з метою забезпечення її вікових потреб і розвитку.
Відповідно до першого абзацу ч.1 ст. 187 СК України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.
Згідно ч.3 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
Суд відзначає те, що навіть при наявності доходу у відповідача ОСОБА_2 від заробітку за строковими трудовими договорами укладеними з установою відбування покарання останній не здійснив подання відповідної заяви для виконання відрахувань з його заробітної плати з метою погашення заборгованість за аліментами, яка існує в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_6.
У зв`язку з чим суд вважає, що за умов обмеженості у можливості здійснення батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини, які пов`язані з утриманням в місці позбавлення волі внаслідок відбування призначеного покарання, відповідач ОСОБА_2 навіть об`єктивно маючи можливість здійснити утримання своєї дитини шляхом сплати присуджених судом до стягнення з нього аліментів та тим самим проявивши батьківське піклування, не здійснив цього.
При цьому, суд відзначає, що перебування відповідача у місцях позбавлення волі не є поважною причиною неможливості виконання ним своїх батьківських обов`язків, оскільки він потрапив у таку ситуацію за наявності власної волі, вчинення з корисливих мотивів умисного особливо тяжкого злочину проти життя особи, а після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України).
Аналогічні за своєю суттю висновки зазначені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 627/642/18 (провадження № 61-23094св19).
Таким чином обставини окремого проживання відповідача від дитини та подальше перебування відповідача в установі відбування покарання не є об`єктивними обставинами, які б виправдовували встановлену судом його відсутність у житті своєї дитини. Хоча останнє пояснює відсутність участі відповідача у освітньому процесі свого сина, про що відзначено у змісті характеристики на останнього з навчального закладу від 21.03.2025 року (а.с.88 том 1), оскільки в ній висвітленні обставини з початку навчання в ньому дитини з 01.09.2022 року, коли відповідач вже був позбавлений свободи.
Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач ОСОБА_2 , як батько, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, долею дитини не цікавиться та про неї не піклується, в тому числі навіть за наявних для цього можливостей, упродовж вже тривалого проміжку часу.
- щодо розподілу судових витрат:
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн, сплаченого останньою за подання до суду позовної заяви немайнового характеру про позбавлення батьківських прав, відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 2.283288261.1 відділення «Північно-західне №10» АТ КБ «ПриватБанк» від 29.08.2025 року (а.с.224 том 1).
Керуючись ст. 223, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 19, 150, 164, 165 СК України, суд 

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 , до ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце перебування за адресою: АДРЕСА_3 (Державна установа «Менська виправна колонія (№ 91)», РНОКПП НОМЕР_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради; місцезнаходження: м. Рівне, вул. Соборна, 12А, орган опіки та піклування Рівненської міської ради; місцезнаходження: м. Рівне, вул. Соборна, 12А, орган опіки і піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області; місцезнаходження: Одеська область, Подільський район, м. Кодима, пл. Перемоги, 1-1, ОСОБА_3 ; зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили, згідно вимог ч.6 ст. 164 СК України, надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 16.06.2026 року.

Суддя          Д.В. Вороненко