П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 127/6553/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
15 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Канигіної Т.С.  Кузьмишина В.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В : 
У Вінницький міський суд Вінницької області звернувся з позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2025 позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у вигляді 3% річних у розмірі 43667 грн., інфляційні збитки в розмірі 199670,22 грн. та на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 3000 грн.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 24.07.2025 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2025 року скасовано.
Закрито провадження у цивільній справі № 127/6553/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Роз`яснено ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови на звернення до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 31.07.2025, матеріали справи № 127/6553/25 були направлені до Вінницького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.08.2025 відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Надалі, за результатами розгляду по суті цієї справи Вінницьким окружним адміністративним судом ухвалено рішення від 17 грудня 2025 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Встановлено, що позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, отримуючи пенсію, призначену відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Матеріалами справи підтверджується, що упродовж 2021 - 2024 років судами ухвалено низку рішень, якими визнано протиправними окремі дії відповідача щодо обчислення та виплати пенсії позивачу, а також зобов`язано відповідача здійснити відповідні перерахунки пенсії та її виплату. На виконання зазначених судових рішень відповідачем проведено перерахунки пенсії позивача та нараховано суми доплат (заборгованості) за минулі періоди.
Зокрема, на звернення позивача з питань пенсійних виплат відповідач листом від 18.02.2025 №2300-1773/Н-02/8-0200/25 повідомив, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.09.2021 у справі №120/8606/21 позивачу нараховано доплату в розмірі 170935,11 грн, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі №120/18133/21-a нараховано доплату в розмірі 86524,64 грн, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 у справі №120/5168/22 нараховано доплату в розмірі 20461,35 грн, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.08.2023 у справі №120/8463/23 нараховано доплату в розмірі 24945,20 грн, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі №120/7336/24 нараховано доплату в розмірі 16500,40 грн. 
Вважаючи, що тривале невиконання відповідачем обов`язку щодо виплати нарахованих сум пенсії порушує його права та завдало йому майнової і моральної шкоди, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути інфляційні втрати, три відсотки річних та відшкодувати моральну шкоду, визначивши її розмір в 15000 грн.
Приймаючи оскаржуване судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судові рішення, на які посилається позивач, не містять конкретизованого грошового зобов`язання із визначенням чіткої суми до стягнення, а лише зобов`язують відповідача вчинити певні дії щодо перерахунку та виплати пенсії, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування положень статті 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Крім того, суд дійшов висновку про передчасність вимог щодо компенсації втрати частини доходів та відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (постанова від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц). Разом з тим у постановах від 03.10.2023 у справі №686/7081/21 та від 09.11.2023 у справі №420/2411/19 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, можливе у разі прострочення виконання державою підтвердженого та конкретизованого судовим рішенням грошового зобов`язання.
Як установлено судом, підставою для заявлених позивачем вимог є несвоєчасна виплата сум пенсії, нарахованих відповідачем на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду у справах №120/8606/21-а, №120/18133/21-а, №120/5168/22, №120/8463/23 та №120/7336/24.
Водночас зазначеними судовими рішеннями відповідача зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії, проте конкретний розмір коштів, що підлягає виплаті позивачу, судами не визначався та не стягувався. Відповідні суми заборгованості були обчислені самим відповідачем під час виконання судових рішень.
Верховний Суд у постанові від 24.07.2023 у справі №420/6671/18 зазначив, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень здійснити певні дії щодо нарахування та виплати пенсії і рішення про стягнення конкретної суми коштів є різними за своєю правовою природою способами судового захисту.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у спірних правовідносинах підтвердженого та конкретизованого судовим рішенням грошового зобов`язання, що виключає можливість застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, а також недоведеності у зв`язку з цим наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди. 
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відтак відсутні й підстави для задоволення похідних вимог про стягнення з відповідача відповідних сум майнової та моральної шкоди.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги які, на думку апелянта, полягають у незаконності прийняття справи до провадження Вінницьким окружним адміністративним судом, колегія суддів зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Вінницького апеляційного суду від 24.07.2025 скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області та закрито провадження у справі у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Позивачу було роз`яснено право на звернення із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Після надходження матеріалів справи до Вінницького окружного адміністративного суду ухвалою від 26.08.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі.
Доводи апелянта зводяться до того, що частина друга статті 30 КАС України регулює випадки передачі справ між адміністративними судами, тоді як справа № 127/6553/25 надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду із суду цивільної юрисдикції. 
Разом з тим апелянт не зазначає, яким чином прийняття справи до провадження адміністративним судом порушило його права, обмежило можливість реалізації процесуальних прав або вплинуло на правильність вирішення справи по суті з урахуванням тієї обставини, що ініціатива направлення справи за встановленою юрисдикцією відходила саме від позивача.
Ба більше, доводи заявника про те, що суд першої інстанції безпідставно не залишив його позовну заяву без руху та, тим самим, позбавив його можливості уточнити заявлені позовні вимоги у відповідності до визначених у статті 5 КАС України способів захисту в адміністративному судочинстві, колегія суддів не бере до уваги, позаяк позивач згідно положень статті 47 КАС України не був позбавлений можливості після відкриття провадження у справі скористатись власними правами щодо зміни предмету чи підстав позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, якщо вважав, що первинно заявлені ним позовні вимоги належить скоригувати.
Таким чином посилання апелянта на порушення судом першої інстанції вимог статей 160, 161 та 169 КАС України є необґрунтованими, оскільки судом не встановлено обставин, які б перешкоджали розгляду справи окружним адміністративним судом чи могли вплинути на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку спірним правовідносинам та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, підстав для скасування або зміни якого колегія суддів не вбачає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Канигіна Т.С.    Кузьмишин В.М.