Справа № 577/2159/26 
Провадження № 2/577/1348/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 червня 2026 року      м. Конотоп  
Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі : головуючого судді Галяна С.В.
за участю секретаря судового засідання Іваненко Н.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Конотопі справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 584995939 від 07.07.2021 року в розмірі 46692,40 грн. та витрат, пов`язаних з розглядом справи, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.07.2021 року між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір № 584995939, який підписано електронним підписом відповідача шляхом використання ним одноразового ідентифікатора МNV7VF26. За умовами договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8050 грн. В подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума кредиту становить 21000 грн. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає за плату ТОВ «Таліон Плюс» належні йому права вимоги, а останнє приймає права вимоги до боржників. 30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 30/1023-01, згідно якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги до відповідача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а 11.07.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право вимоги до відповідача ТОВ «ФК «ЕЙС» згідно договору факторингу № 11/07/25-Е. Зокрема набуло права грошової до відповідача в сумі 46692,40 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.
У судове засідання представник позивача Сахарова О.І. не з`явилася, у позовній заяві зазначила, що прохає розглядати справу за відсутності представника позивача, вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 7 зв).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, у своїх запереченнях (на відповідь на відзив) зазначив, що прохає розглядати справу без його участі (а.с. 143).
У поданому 07.05.2026 року відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 зазначив, що йому не було відомо про укладання кредитного договору, частина кредитних зобов`язань могла бути оформлена третіми особами без його відома шляхом шахрайських дій. Раніше ним було подано заяву до правоохоронних органів щодо можливого шахрайства та незаконного оформлення кредиту на його ім`я. Також зазначив, що на даний момент йому не надано належних доказів існування заборгованості, а саме копії кредитного договору підписаного ним, підтвердження фактичного отримання ним грошових коштів, обгрунтованого розрахунку заборгованості. Вважає позовну вимоги необгрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню (а.с. 103).
У поданому 11.05.2026 року відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 зазначив, що
після ознайомлення з матеріалами справи повідомляє суд, що допускає можливість часткового отримання грошових коштів у 2021 році на власну банківську картку. Разом з тим, він не погоджуюсь із розміром заявленої позивачем заборгованості у сумі 46692,40 грн., оскільки вважає нараховані проценти, штрафні санкції та інші платежі надмірними та такими, що потребують детальної перевірки. Прохає врахувати складну економічну ситуацію в країні, пов`язану з воєнним станом, що суттєво вплинула на його матеріальне становище та можливість своєчасного виконання фінансових зобов`язань (а.с. 110).
У поданих 19.05.2026 року письмових поясненнях відповідач ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується із розміром заявленої позивачем заборгованості, зокрема в частині нарахованих процентів та інших додаткових нарахувань. Вважає суму процентів надмірною, неспівмірною із сумою основного боргу та такою, що значно перевищує фактично отримані кредитні кошти. Також прохав врахувати його матеріальний стан та те, що значна частина заявленої до стягнення суми складається саме з процентів та штрафних нарахувань (а.с. 123).
У поданих 15.06.2026 року письмових поясненнях відповідач ОСОБА_1 зазначив, що 
як вбачається з матеріалів справи та пояснень самого позивача, кредитний договір №584995939 було укладено 07.07.2021 року. Строк дії таких договорів (мікрокредитів) зазвичай становить від 14 до 30 днів, тобто строк виконання зобов`язання сплив у серпні 2021 року. Позивач вимагає стягнути 35398,85 грн. заборгованості по відсотках. Проте, така сума є штучно та протиправно нарахованою. Нарахування позивачем понад 35 тисяч гривень «після строкових» відсотків за 5 років є прямим порушенням чинного законодавства. Позивач просить стягнути з відповідача 7 000 грн. витрат на адвоката Сахарову О.І. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути пропорційним до предмета спору та складності справи. Дана справа є типовою, шаблонною, не потребує значних затрат часу адвоката (судові засідання проходять у спрощеному провадженні без виклику сторін). Заявлена сума 7000 грн. є явно завищеною, неспівмірною та не відповідає критеріям розумності (а.с. 142-143).
12.05.2026 року від представника позивача Сахарової О.І. до суду надійшла відповідь на відзив у якій вона зазначила, що відповідач частково виконував зобов`язання за кредитним договором. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Відповідачем не надано:
- будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить;
- будь-яких належних і допустимих доказів того, що сторонні особи мали доступ до його банківського рахунку на яку зараховані кредитні кошти;
- виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок;
- доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитними коштами. 
Отже, враховуючи наведене, позивач дійсно підтвердив факт укладання кредитного № 584995939 від 07.07.2021 року договору та наявність заборгованості у боржника.
Відповідач заявляє про те, що звертався до правоохоронних органів з відповідною заявою, проте ніяких доказів не надано. Статтею 62 Основного Закону проголошено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком Суду. Проте, обвинувального вироку Суду, який набрав законної сили, у якому суд встановив би що зобов`язання Відповідача переносяться на іншу людину, яка протиправним шляхом уклала від імені ОСОБА_1 кредитний договір і заволоділа таким чином коштами, не надано, про закінчення досудових розслідувань та результат не повідомлено. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. (п. 4.3. Кредитного договору) Тобто, дана норма передбачає отримання кредитором гарантій належного виконання зобов`язань боржником у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, однак вже після закінчення строку виконання основного зобов`язання. Тобто, виходячи з умов кредитного договору, нараховані відповідачу проценти за користування кредитом поза межами встановленого Кредитним договором строку кредитування є погодженою сторонами мірою відповідальності за порушення відповідачем строків повернення кредиту, які підлягають стягненню з нього в повному обсязі (а.с. 111-120).
25.05.2026 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшли додаткові пояснення у яких вона зазначила, що з метою забезпечення реалізації права споживача на отримання повної інформації про умови кредитування така інформація надається до моменту укладення договору, що відповідає вимогам спеціального законодавства та загальним засадам цивільного права. Крім того, ані обсяг, ані технічний спосіб викладення правил не можуть бути підставою для невизнання їх складовою частиною договору, оскільки споживач мав можливість заздалегідь ознайомитися з ними або відмовитися від укладення договору. Зокрема, відповідно до п. 4.13. Позичальник підтверджує, що: - отримав від Кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах; - інформація надана Кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Крім того, відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», Позичальник мав право протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин. Однак Відповідач цим правом не скористався, від кредиту не відмовлявся, з роз`ясненням умов договору не звертався, що свідчить про усвідомлене прийняття ним умов кредитування. Отже, положення договору узгоджуються з чинним законодавством України, умови нарахування відповідають передбаченим договором, а сам договір укладений добровільно, з дотриманням принципу добросовісності. Позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином (а.с. 124-126).
Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області Галяна С.В. від 23.04.2026 року справу призначено до судового розгляду на 20.05.2026 року (а.с. 97).
Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області Галяна С.В. від 04.05.2026 року зобов`язано АТ «Універсал Банк» надати на адресу суду інформацію за клопотанням позивача (а.с. 99-101).
20.05.2026 року справа в судове засідання не вносилася у зв`язку з ліквідацією наслідків після влучання дронів рф в приміщення Конотопського міськрайонного суду Сумської області (а.с. 127).
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. 
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07.07.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 584995939 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, вчиненого одноразовим ідентифікатором МNV7VF26 (а.с. 10-13,35).
Відповідно до умов договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язувалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 8050 грн. строком на 30 днів на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувалася повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом. Нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 0,61 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
В подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума кредиту становить 21000 грн. (а.с. 37-47).
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 48).
Згідно пункту 4.1. вказаного договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог за формою, встановленому у відповідному додатку до договору. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром прав вимоги.
В подальшому до вказаного договору було укладено додаткові угоди від 31.12.2021 року, 31.12.2022 року, 31.12.2023 року (а.с. 49-50).
30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідача ОСОБА_1 (а.с. 54).
11.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «»ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 (а.с. 59). 
Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем за вищевказаним договором, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем складає 46692,40 грн., з яких: 11293,55 грн. заборгованість по тілу кредиту, 35398,85 грн. заборгованість по відсотках (а.с. 69).
Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України.
Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений йому у смс-повідомленні на його мобільний номер телефону.
За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем кредитного договору № 584995939 від 07.07.2021 року із дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодився з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами. Факт отримання грошових коштів відповідач не спростував.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Позивачем доведено перехід права вимоги за кредитним договором № 584995939 від 07.07.2021 року.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «ФК «ЕЙС» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором за вищевказаним договором. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув.
Отже, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2662,40 грн.
Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року (а.с. 70-71); копію Додаткової Угоди № 25770933337 від 01.09.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 (а.с. 72); копію Акту прийому-передачі наданих послуг № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року на суму 7000 грн. (а.с. 73).
Судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання. Матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, на збирання яких адвокат витратив би значний час. Даний спір є спором незначної складності, а тому враховуючи малозначність справи, не велику кількість судових засідань по даній справі, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Керуючись ст.ст. 4,19,76,81, 133, 141, 247, 258-259, 274, 279, 280, 281-283, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 257, ч.1 ст. 258, ч.1 ст. 261, ч.5 ст. 261, ст.ст. 264, 512, 514, 516, 526, 530, 610-611, 625, 629, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд, -
У Х В А Л И В:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 46692,40 грн. заборгованості за кредитним договором № 584995939 від 07.07.2021 року, 2662,40 грн. сплаченого судового збору та 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а разом 51354,80 грн. (п`ятдесят одна тисяча триста п`ятдесят чотири грн. 80 коп.).
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін: 
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (юридична адреса: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, кабінет 13, код ЄДРПОУ 42986956).
Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).   

Суддя Галян С.  В.