ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Миколаїв Справа № 915/750/25 

Господарський суд Миколаївської області у складі:
судді Л.М. Ільєвої
при секретарі судового засідання І.С. Степановій 

за участю представників:
від позивача - не з`явився, 
від відповідача – Рибочкін Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” Акціонерного товариства “Українська залізниця” до Приватного підприємства “Макс Р.” про стягнення заборгованості в загальній сумі 558559,30 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” Акціонерного товариства “Українська залізниця” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Приватного підприємства “Макс Р.” про стягнення заборгованості в загальній сумі 677761,82 грн., посилаючись на наступне.
08.10.2012 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Приватним підприємством «Макс Р.» був укладений договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі ДП «Одеська залізниця», а саме відкритого асфальтового майданчика площею 3858,9 кв.м. адресою : м.Миколаїв, Привокзальна площа,7а (обліковий номер договору № РОФ-1115). В подальшому, як зазначає позивач, між Регіональним відділенням ФДМУ по Миколаївській області таПП «Макс Р.» було укладено договір від 07.11.2013 № 1, яким внесено зміни до договору оренди, і пункт 10.1 останнього викладено в новій редакції, за якою договір оренди вважається укладеним терміном на 1 рік з 07.10.2013 до 06.10.2014 включно.
Позивач зауважує, що листом від 19.09.2014 № 14-11-01936 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області повідомило ПП «Макс Р.» про те, що після закінчення договору оренди його термін дії продовжено не буде та направило орендарю на підпис акти приймання-передачі майна з орендного користування.
Разом з цим, позивач зазначає, що Регіональне відділення ФДМУ по Миколаївській області двічі направляло на адресу ПП «Макс Р.» листи від 12.11.2014 № 07/1356 та від 30.03.2015 № 07/427 щодо повернення майна з чужого незаконного використання, з огляду на закінчення терміну дії договору оренди та невиконання ПП «Макс Р.» вимог щодо звільнення орендованого майна. Однак, за ствердженням позивача, всі перелічені звернення ПП «Макс Р.» невмотивовано ігнорувались.
Так, позивач з посиланням на приписи п.10.9 договору оренди № РОФ-1115 від 08.10.2012 зазначає, що обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна з оренди покладається на орендаря. Відтак, позивач стверджує, що за відсутності чинного договору оренди, будь-які посилання ПП «Макс Р.» на рішення у справі № 915/1002/16 є недоречними, оскільки саме ПП «Макс Р.» було зобов`язано скласти відповідний акт та повернути майно належній стороні.
Також позивач зазначає, що листом від 15.09.2022 № 03/324 Регіональне відділення ФДМУ по Миколаївській області повідомило про передачу АТ «Укрзалізниця» контролю за договорами оренди майна, що увійшло до статутного капіталу товариства та зняття їх з обліку в ФДМУ з огляду на таке. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 200, постановлено на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності.
Відтак, позивач з посиланням на приписи ст.ст. 115, 317, 325, 326 ЦК України, ст.ст. 4 та 5 Закону «Про залізничний транспорт», п. 21, 22, 32, 33 та 35 статуту, Залізниця є власником майна, внесеного засновником до його статутного капіталу та правонабувачем права господарського відання на державне майно, закріпленого за товариством на праві господарського відання. Як стверджує позивач, підставою виникнення права власності є зведений перелік майна, серія та номер: б/н, виданий 18.08.2015, видавник: Міністерство інфраструктури України; передавальний акт, серія та номер: б/н, виданий 03.08.2015.
Таким чином, за ствердженням позивача, асфальтовий майданчик площею 3858,9 кв.м. адресою: м. Миколаїв, Привокзальна площа,7а перебував на балансі Товариства та був внесений до його статутного капіталу під час корпоратизації підприємств залізничного транспорту, а саме на підставі Зведеного переліку майна ДП «Одеська залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», що складений відповідно до результатів інвентаризації майна станом на 31 липня 2014, проведеної на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», наказу Міністерства інфраструктури від 09.07.2014 № 301 та результатів оцінки ринкової вартості майна та майнових прав для цілей формування статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» та закріплене за Товариством на праві власності.
Згодом, постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 1054 був затверджений Порядок розпорядження майном ПАТ «Укрзалізниця», яким передбачено передачу майна в оренду на конкурентних засадах шляхом проведення електронних аукціонів. На аукціон з передачі в оренду безпідставно займаного майна в електронній торговій системі «Рrоzоrrо. Продажі» Приватне підприємство «Макс Р.» не виходило
На переконання позивача, фактично всі викладені обставини були визнані відповідачем в березні 2016 року, оскільки з березня 2016 року на розрахунковий рахунок підрозділу АТ «Укрзалізниця» Приватне підприємство «Макс Р.» стало перераховувати 100% проіндексованої орендної плати в сумі 16815,98 грн.
Наразі позивач зазначає, що з березня 2022 року по березень 2024 року ПП «Макс Р.» припинило сплату грошових коштів за користування майном, а у 2024 році сплатило лише 30000 грн., внаслідок чого заборгованість відповідача станом на 01.01.2025 складає 558559,30 грн.
Застосування постанови КМУ № 634 від 27.05.2022 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» є безпідставним, оскільки зазначена постанова стосується лише чинних договорів оренди. Однак, договір від 08.10.2012 обліковий номер договору № РОФ-1115 втратив чинність з вищенаведених підстав задовго до введення воєнного стану, що відповідно виключає застосування вищенаведеної постанови КМУ. Крім того, за наведеними вище обставинами майно АТ «Укрзалізниця» не належить до державної або комунальної форми власності.
Разом з цим, позивач з посиланням на приписи розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, зазначає, що термін позовної давності ним дотриманий.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2025 р. вказану позовну заяву Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” Акціонерного товариства “Українська залізниця” (вх. № 7150/25 від 12.05.2025р.) залишено без руху, оскільки заявником в порушення вимог ч. 3 ст. 162, ч. 1, 2 ст. 164 ГПК України невірно вказано ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно заявника, не надано обґрунтувань пред`явлення даного позову від імені АТ “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” та стягнення заборгованості саме на користь вказаної Філії; до позову не надано судових рішень стосовно спору за вказаним договором, на які заявник посилається в позовній заяві; заявником не вказані правові підстави для нарахування відповідачу за вказаним договором орендної плати позивачем, який не є стороною такого договору, та не надано доказів заміни сторони орендодавця у вказаному договорі; позивачем не наведено обґрунтування підстав об`єднання вказаних вимог у одній позовній заяві за двома різними правочинами, а саме договором оренди державного нерухомого майна від 08.10.2012 р. № РОФ-1115, укладеним між відповідачем і Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, та договором № ОД/БМЕС-12-709д/НЮ від 27.10.2012 на відшкодування експлуатаційних витрат, укладеним між відповідачем і Одеською залізницею, як і не надано доказів правонаступництва позивачем прав та обов`язків у вказаних відносинах. 
02.06.2025 р. від позивача Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” Акціонерного товариства “Українська залізниця” до господарського суду поштою надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 8310/25), в якій заявник вказує, що в преамбулі та прохальній частині позовної заяви через технічну помилку був вказаний ЄДРПОУ юридичної особи - АТ “Укрзалізниця”, а не філії Товариства –“Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатаціїбудівель і споруд”, тому просить вважати вірною преамбулу згідно з даною заявою, а прохальну частину вважати вірною в редакції, згідно з якою позивач просить стягнути з Приватного підприємства “Макс Р.” на користь Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” заборгованість за користування майном в сумі 558559,30 грн., заборгованість по відшкодуванню експлуатаційних витрат в сумі 119202,52 грн. та судовий збір у розмірі 10166,43 грн. Щодо належності позивача у справі заявник вказує, що, на його думку, цей факт є преюдиціально встановленим постановою Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 918/792/18, а саме: Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного суду визнала наявність підстав для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №904/4125/18 щодо моменту виникнення у ПАТ "Українська залізниця" права власності та, як наслідок, прав орендодавця на відповідне майно. За ствердженням позивача, асфальтовий майданчик площею 3858,9 кв.м за адресою м. Миколаїв, Привокзальна площа, 7а, знаходиться на балансі виробничого структурного підрозділу “Одеська дирекція” філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд”, тому на цій підставі позивач вважає обґрунтованим заявлення позовних вимог від імені АТ “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд”. Також позивачем надано копію постанови Верховного суду України від 02.04.2019 у справі № 915/1002/16.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 р. вказану позовну заяву Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” Акціонерного товариства “Українська залізниця” (вх. № 7150/25 від 12.05.2025р.) повторно залишено без руху, встановлено позивачу 5-денний строк для усунення виявлених недоліків при поданні позовної заяви з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, у т.ч. шляхом надання доказів доплати судового збору в сумі 1239,96 грн.
19.06.2025 р. від позивача Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” Акціонерного товариства “Українська залізниця” до господарського суду поштою надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 9209/25), згідно з якою позивач просить прийняти до розгляду позовну заяву в уточненій редакції та стягнути з відповідача заборгованість за користування майном в сумі 558559,30 грн. та вказує, що сплачений судовий збір в сумі 10166,43 грн. достатній для розгляду справи за позовною заявою в уточненій редакції. До заяви про усунення недоліків позивачем надано примірник уточненої позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.07.2025 р. вказану позовну заяву Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” Акціонерного товариства “Українська залізниця” прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/658/25, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 06.08.2025 р. о 11:00.
17.07.2025 р. від представника відповідача – Рибочкіна Д.Е. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшли відзиви на позовну заяву (вх. № 10560/25, № 10561/25, № 10562/25), в яких представник відповідача просить суд відмовити у позові у повному обсязі. 
Так, відповідач зазначає, що у ситуації правової невизначеності, тривалого судового розгляду та самоусунення від вирішення проблемних питань з боку РВ Фонду державного майна України в Миколаївській області відповідно до чинного законодавства, ПП «Макс Р.» прийняло рішення сплачувати орендну плату позивачу, позивач в свою чергу пред`являв рахунки за оренду майна. Також, відповідач зауважує, що ні Регіональне відділення ФДМУ в Миколаївські області, ні позивач, взагалі не звертались із позовом після 06.10.2014 року до ПП «Макс Р.» про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні асфальтованим майданчиком шляхом звільнення майна та передачі даного майно шляхом підписання акту приймання-передачі або про розірвання договору оренди. А тому, на думку відповідача, посилання позивача на нечинність вказаного договору оренди та на факт оплати оренди відповідачем як підтвердження усіх обставин викладених позивачем є безпідставними.
Разом з цим, відповідач зауважує, що 02.04.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 915/1002/16 виніс постанову відповідно до якої, позивач мав статус Балансоутримувача, не надавши відповідних доказів, які могли вказувати на те, що він є орендодавцем. 
Відповідач зазначає, що на підтвердження права власності позивачем надано відповідні відомості та витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до яких за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, площа Привокзальна, буд. 7 А знаходяться шість будівель загальною площею 1 699,1 кв.м. Водночас, відповідно до договору оренди РОФ № 1115 від 08.10.2012 року предметом договору є відкритий асфальтований майданчик загальною площею 3858,9 кв. м. Відтак, на переконання відповідача, вказаний об`єкт нерухомого майна не співпадає з об`єктами, які зазначені у вищезазначених відомостях та витягах, а також у зведеному переліку майна.
Так, відповідач стверджує, що позивач ні після 2014 року, ні після постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 2019 року не вжив відповідних заходів до приведення у відповідність права власності та усунення існуючих порушень. 
Між тим підготовче засідання у даній справі 06.08.2025 р. не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Ільєвої Л.М.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2025 р. по справі № 915/750/25 підготовче засідання призначено на 10.09.2025 р. о 12:40.
08.09.2025 р. від представника відповідача – Рибочкіна Д.Е. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. № 12777/25), згідно з якою відповідач зазначає, що, на його думку, позивачем не надано належних доказів на підтвердження його права власності на об`єкт нерухомого майна – відкритий асфальтований майданчик площею 3858 м.кв, тому відповідач вважає, що відкритий асфальтований майданчик є інженерною спорудою, а не об`єктом нерухомості, що у даному випадку унеможливлює проведення підготовчого засідання з причини неналежного позивача, а розпочате засідання підлягає відкладанню з одночасним зобов`язанням позивача надати необхідні докази на підтвердження права власності на вищевказаний асфальтований майданчик. Крім того, у вказаній заяві відповідач зазначає, що відповідь на відзив від позивача не надходила. 
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.09.2025 р. у справі № 915/750/25 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 10.10.2025 року о 09:30.
07.10.2025 р. від позивача Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” Акціонерного товариства “Українська залізниця” до господарського суду поштою надійшла відповідь на відзив (вх. №14166/25), в якій позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить позов задовольнити в повному обсязі.
Так, позивач наголошує, пунктами 10.5, 10.6 договору оренди передбачено, що реорганізація орендодавця або перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору і він зберігав свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступника). Чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутство орендаря, ліквідації орендаря-юридичної особи.
Таким чином, з огляду на входження орендованого майна до статутного капіталу ПАТ - "Укрзалізниця" - товариства, яке створене внаслідок проведеної корпоратизації підприємств залізничного транспорту та ДАЗТ "Укрзалізниця", в силу статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який діяв станом на час утворення Залізниці, Фонд державного майна України та його територіальні відділення втратили право виступати орендодавцями щодо майна новоутвореного товариства.
Як стверджує позивач, ПАТ "Укрзалізниця" набуло право власності на спірне майно, а відтак, і стало орендодавцем за договором оренди з 21 жовтня 2015 року та до нього перейшли відповідні права та обов`язки Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області. 
Так, позивач зауважує, що в разі універсального правонаступництва правонаступник набуває право власності на нерухоме майно, яке належало правопопереднику, незалежно від того, чи було раніше зареєстроване право власності за правопопередником, чи ні, та незалежно від того, чи зареєстроване право власності за правонаступником. Протилежний підхід призвів би до вочевидь нерозумного результату.
Відтак, позивач з посиланням на висновки Верховного Суду України у справі у справі № 917/730/22, викладені у постанові від 17 липня 2024 року, зазначає, що жодних суперечливостей про право власності AT «Укрзалізниця» на асфальтовий майданчик 1-го вантажного двору по вул. Привокзальній,7-а у м. Миколаєві та його правонаступництва як орендодавця за договором № РОФ-1115 від 08.10.2012 не існує.
Щодо розбіжностей у реєстраційних документах позивач вказує на те, що інвентарний номер асфальтового майданчику 1-го вантажного двору по вул. Привокзальній,7-а у м. Миколаєві за договором РОФ-1115 від 08.10.2012 та інвентарний номер цього ж майданчику за витягом зі зведеного переліку майна (а саме - 24637), які залучені до матеріалів справи, повністю співпадають, жодних розбіжностей не існує. Відтак, за ствердженням позивача, відповідачеві в оренду було передано частину майданчика площею 3858,9 кв.м із загальної площі майданчика 4979,00 кв.м.
У підготовчому засіданні господарського суду 10 жовтня 2025 року по справі №915/750/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 22 жовтня 2025 року о 12 год. 30 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що представників сторін повідомлено під розписку. Також судом встановлено відповідачу 7 днів для подання заперечень на відповідь на відзив.
17.10.2025 р. від представника відповідача – Рибочкіна Д.Е. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 14667/25), в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову. 
17.10.2025 р. від позивача Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” Акціонерного товариства “Українська залізниця” до господарського суду поштою надійшло клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив (вх. №14687/25).
Під час підготовчого засідання 12 жовтня 2025 року вказане клопотання позивача про поновлення строку на подання відповіді на відзив судом розглянуто та протокольною ухвалою суду задоволено. 
У підготовчому засіданні господарського суду 12 жовтня 2025 року по справі №915/750/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 05 листопада 2025 року о 13 год. 00 хв., про що представників сторін повідомлено під розписку.
Так, розгляд справи в підготовчому засіданні 05.11.2025 р. о 13:00 не відбувся у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Миколаєві та Миколаївській області повітряної тривоги, про що господарським судом складено відповідну довідку.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2025 у справі № 915/750/25 призначено підготовче засідання на 24 листопада 2025 року о 10:20.
У підготовчому засіданні господарського суду 24 листопада 2025 року по справі №915/750/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 08 грудня 2025 року о 13 год. 40 хв., про що представників сторін повідомлено під розписку.
Так, в підготовчому засіданні господарського суду 08 грудня 2025 року по справі №915/750/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 17 грудня 2025 року о 13 год. 00 хв., про що представників сторін повідомлено під розписку.
У підготовчому засіданні 17.12.2025 представником позивача – Кожевіною О.В. заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи роздруківки витягів з банківських виписок про здійснення відповідачем орендних платежів в 2025 році, копію витягу з протоколу №Ц-1.1-05/74-2025 від 06.10.2025 та копію Положення про філію “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ “Укрзалізниця” (вх. №18050/25). Представник відповідача не заперечував проти вказаного клопотання. Так, вказане клопотання представника позивача судом було задоволено. 
У підготовчому засіданні 17.12.2025 р. представники сторін зазначили про можливість закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2025 р. у справі №915/750/25 закрито підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 28 січня 2026 року о 11:30.
У судовому засіданні господарського суду 28 січня 2026 року по справі №915/750/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 02 березня 2026 року об 10 год. 00 хв., про що представників сторін повідомлено під розписку.
25.02.2026 р. від представника позивача – Кожевіної О.В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшли письмові пояснення (вх. №2575/26), в яких позивач з посиланням на правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 21.02.2020 року по справі № 918/792/18 зазначає, що невчинення ПАТ "Українська залізниця" дій щодо переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, внесені при його створенні до статутного капіталу, не може бути підставою для висновку про відсутність переходу відповідних речових прав до ПАТ "Українська залізниця" від підприємств залізничного транспорту, які мають бути припиненими внаслідок такої реорганізації.
Разом з цим, позивач з посилання на припис ст. 770 ЦК України зазначає, що у разі зміни власника речі переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.
Відтак, на переконання позивача, АТ "Українська залізниця", як власник, правомірно звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства «Макс Р.» про стягнення заборгованості.
Також, позивач з посиланням на позицію Верховного Суду, що викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі 640/12616/17, від 20.06.2019 у справі № 785/13953/14-ц, від 12.02.2020 у справі № 127/14633/16-ц, від 12.01.2022 у справі № 646/8585/16, від 31.05.2022 у справі № 910/3334/21, від 24.06.2022 у справі № 914/408/21, постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі № 3-54гс12, зазначає, що фактом початку та відповідно припинення правовідносин із оренди є підписання акту приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря.
Відтак, за ствердженням позивача, неправильною є позиція, що у зв`язку з тим, що договір припинений, то припиняються і всі зобов`язання за ним, оскільки зобов`язання в даному випадку продовжують існувати.
У судовому засіданні господарського суду 02 березня 2026 року по справі №915/750/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 18 березня 2026 року о 12 год. 00 хв., про що представників сторін повідомлено під розписку.
У судовому засіданні господарського суду 18 березня 2026 року по справі №915/750/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення та час його проголошення судовому засіданні 30 березня 2026 року об 11 год. 45 хв. про що представників сторін повідомлено під розписку.
25.03.2026 р. від представника позивача – Кожевіної О.В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява про участь в судовому засіданні, що призначено на 30.03.2026 р., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх. № 4171/26).
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.03.2026 р. заяву представника Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” АТ “Українська залізниця” про участь у судовому засіданні по справі № 915/750/25, яке призначене на "30" березня 2025 р. об 11:45, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ) (від 25.03.2026 вх. № 4171/26) задоволено.
В судове засідання 30.03.2026 р. представник позивача не з`явився.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. 
В судовому засіданні 30.03.2026 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2012р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Миколаївській області (орендодавець) та Приватним підприємством “Макс Р.” (орендар) укладено договір №РОФ-1115 оренди державного майна (надалі – договір №РОФ-1115), відповідно до пунктів 1.1-1.3 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування об`єкт оренди – відкритий асфальтований майданчик загальною площею 3858,9кв.м. (інв. № 24637), реєстраційний номер 01071315.157.АААВЕЛ862, згідно з планом розміщення орендованого майна (додаток № 1 до договору оренди), розташованого за адресою: Привокзальна площа, 7-а, м. Миколаїв, що знаходиться на балансі Херсонського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 4 Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці (далі - балансоутримувач), вартість якого дорівнює 625240грн., згідно з незалежною оцінкою станом на 30.06.2012р. Майно передається в оренду з метою складування металобрухту та здійснення вантажно-розвантажувальних робіт. Стан майна на момент укладення договору оренди визначається в акті приймання - передавання.
Відповідно до п.2.1-2.2 договору №РОФ-1115 орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна; передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно, власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.
У відповідності до п. 3.1-3.3 договору №РОФ-1115, орендна плата визначена на підставі “Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу”, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786, із змінами та доповненнями, становить без ПДВ за базовий місяць оренди (серпень 2012 р.) 7776 грн. 47 коп. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції від базового до першого місяця оренди включно. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. 
Пунктом 3.6. договору №РОФ-1115 визначено, що орендна плата перераховується до Державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендар самостійно розділяє кожен черговий платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини орендної плати безпосередньо до державного бюджету (на рахунки, визначені фінансовими органами) та балансоутримувача.
Згідно з п. 3.11. договору №РОФ-1115 у разі припинення договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до Державного бюджету та балансоутримувачу.
Пунктом 5.3. договору №РОФ-1115 визначено обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату згідно з умовами, передбаченими розділом 3 цього договору.
Відповідно до п.10.1 договору №РОФ-1115 цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 08.10.2012р. по 07.10.2013р. включно.
Згідно з п. 10.2. договору №РОФ-1115, умови цього договору зберігають силу протягом усього терміну його дії, в тому числі у випадках, коли після його укладення, законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань.
Відповідно до п. 10.6. договору №РОФ-1115 чинність цього договору припиняється внаслідок: 
- закінчення строку, на який його було укладено;
- загибелі орендованого майна;
- достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду; 
- банкрутства орендаря;
- ліквідації орендаря-юридичної особи.
Пунктом 10.8. договору №РОФ-1115 визначено, що у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем Балансоутримувачу за участю орендодавця. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження,
Відповідно до п. 10.9. договору №РОФ-1115 майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання за участю балансоутримувача. Обов`язок щодо складання акта приймання - передавання про повернення майна покладається на орендаря.
Згідно з п. 10.10. договору №РОФ-1115, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.
Як вбачається з матеріалів справи, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області передало ПП “Макс Р.” об`єкт оренди за договором №РОФ-1115 – відкриту асфальтовану площадку загальною площею 3858,9 кв.м (інв. №24637), про що сторонами було складено акт приймання-передавання від 08.10.2012р., який є додатком 2 до договору №РОФ-1115.
В подальшому, 07.11.2013р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та ПП “Макс Р.” укладено договір №1 про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна від 08.10.2012р. №РОФ-1115, яким сторони, зокрема, внесли зміни до договору оренди, у зв`язку із чим, п.10.1 розділу 10 виклали в наступній редакції “Цей договір укладено терміном на 1 рік, що діє з 07.10.2013р. до 06.10.2014р. включно”. Інші умови договору №РОФ-1115 залишилися чинними і незмінними (пункти 1, 2 додаткового договору № 1).
Вказані договори підписані сторонами та скріплені печатками сторін.
23.02.2012р. прийнято Закон України “Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування” №4442-VI, яким передбачено (п.6 ст.2) створення за рішенням Кабінету Міністрів України ПАТ “Укрзалізниця”, яке є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту 
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. №200 “Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця”, утворено публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - товариство), 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ЄДРПОУ 00034045) (далі - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 (пункт 1 Постанови). 
Оскільки Державне підприємство “Одеська залізниця”, зазначене у додатку №1 до вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України віднесено до переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється ПАТ “Українська залізниця”, то ПАТ “Укрзалізниця” є правонаступником Одеської залізниці, а отже і Херсонського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №4 Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці – балансоутримувача за договором №РОФ-1115.
Відповідно до наявних в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав (номер інформаційної довідки 357195059 від 06.12.2023 р.) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 31585205 від 34.12.2014), нежитловий об`єкт (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 538747948101), який складається: з шести основних будівель за літ.А-2 загальною площею 549,3 кв.м.; за літ. Б-2 загальною площею 865,6 кв.м.; за літ. Г-1 загальною площею 60,3 кв.м.; за літ. Д-2 загальною площею 67.3 кв.м.; заліт. Е-1 загальною площею 47.5 кв.м.; за літ.В-1 загальною площею 109,1 кв.м.; службові будівлі та споруди, та який розташований за адресою Миколаївська область, м. Миколаїв, площа Привокзальна, буд. 7А на праві власності належить Державі в особі Міністерства інфраструктури України (номер речових відомостей про речове право 8226618).
Як вбачається із Зведеного переліку майна Одеської залізниці, що вноситься до статутного капіталу ПАТ “Укрзалізниця”, затвердженого Міністерством інфраструктури України 18.08.2015р., об`єкт оренди за договором №РОФ-1115 – асфальтовий майданчик 1-го вантажного двору площею 4979,00 кв.м (інв. №24637) включено до переліку майна, яке вноситься до статутного капіталу ПАТ “Укрзалізниця” (п. 764 переліку).
Відповідно до листа Регіонального відділення Фонду державного майна України №03/324 від 15.09.2022 р. останнє повідомляє, що передало ПАТ «Укрзалізниця» контроль за договорами оренди майна, що увійшло до статутного капіталу товариства. Також відправник зазначає, що ним було двічі направлено на адресу ПП «Макс Р.» претензії про повернення майна з чужого незаконного використання.
Як стверджує позивач, оскільки спірне майно належить позивачу, відповідно останній виступає орендодавцем щодо спірного майна за договором №РОФ-1115, а тому відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача орендну плату. На переконання позивача, фактично всі викладені обставини були визнані відповідачем в березні 2016 року, оскільки з березня 2016 року на розрахунковий рахунок підрозділу АТ «Укрзалізниця» Приватне підприємство «Макс Р.» стало перераховувати 100% проіндексованої орендної плати в сумі 16815,98 грн. Наразі позивач зазначає, що з березня 2022 року по березень 2024 року ПП «Макс Р.» припинило сплату грошових коштів за користування майном, а у 2024 році сплатило лише 30000 грн., внаслідок чого заборгованість відповідача за договором №РОФ-1115 станом на 01.01.2025 складає 558559,30 грн. При цьому, як вбачається з наявної у матеріалах справи довідки про стан дебіторської заборгованості ПП «Макс Р» перед ВСП «Одеська дирекція» філії БМЕС АТ «Укрзалізниця» станом на 01.01.2025, відповідачем було перераховано грошові кошти у загальній сумі 30000,00 грн.
Так, у зв`язку з несплатою відповідачем орендної плати за договором №РОФ-1115, позивачем було направлено відповідачу претензію №ОД-08/3537 від 30.11.2023 р., в якій позивачем було запропоновано підписати і повернути заявнику претензії один екземпляр актів звірки взаємних розрахунків (або заявити свої заперечення, надіславши свої дані на дату звірки), скласти акт приймання-передавання про повернення майна з оренди та повернути орендоване майно за актом приймання передачі, а також сплатити наявну суму заборгованості, що становить 430313,50 грн., яка складається з заборгованості у розмірі 353135,58 грн. за користування майном станом на 01.11.2023 та заборгованість у розмірі 77177,92 грн. з відшкодування експлуатаційних витрат станом на 01.11.2023, на розрахунковий рахунок вказаний у претензії.
На підтвердження факту направлення претензії позивачем подано до суду поштову накладну №6504521797436 та фіскальний чек АТ «Укрпошта».
Також судом встановлено, що 26.07.2024 . Філією «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» листом «Ф5МЕС-06/529 від 26.07.2024 р. направлено відповідачу для підписання проект додаткової угоди №2 до договору №РОФ-1115від 26.07.2024 р.
Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Миколаївській області (орендодавець) та Приватним підприємством “Макс Р.” (орендар) по справі договір №РОФ-1115 оренди державного майна віл 08.10.2012 р. є підставою для виникнення у сторін договору зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України, ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України та згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 284 ГК України (тут і надалі в редакції, чинній на день укладення договору) істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.
В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Згідно з ч. 6 вказаної статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно з приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Ч. 3 ст. 285 ГК України визначено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.
Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Частиною 1 ст. 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина 4 статті 291 Господарського кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 р. № 2269-XII (який втратив чинність 01.02.2020 р., тут і далі в редакції, чинній станом на 10.09.2014 р.) цей закон регулює: організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. 
Статтею 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається.
Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.
Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін.
Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.
Як було зазначено вище, договором №1 про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна від 08.10.2012 р. №РОФ-1115, сторонами договору було погоджено викладення п. 10.1. договору №РОФ-1115 в наступній редакції “Цей договір укладено терміном на 1 рік, що діє з 07.10.2013 р. до 06.10.2014 р. включно”. 
Наразі матеріалами справи не підтверджено продовження строку дії договору після 06.10.2014 року в розумінні п. 10.4 договору.
Разом з цим, суд звертає увагу, що правовідносини, що виникли між сторонами на підставі договору №РОФ-1115, були предметом судового розгляду в межах справи №915/1002/16 за позовом Укрзалізниці до відповідача про виселення та за зустрічним позовом відповідача до Укрзалізниці про визнання договору оренди від 08.10.2012 № РОФ-1115 продовженим, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - регіонального відділення ФДМУ. Так, в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 р. у вказаній справі №915/1002/16 було встановлено, що договір оренди №РОФ-1115 припинив свою дію 07.10.2014 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено (п. 18 постанови). Також Верховний Суд дійшов висновку, що Укрзалізниця чи будь-які з її органів, структурних підрозділів, підприємств тощо стороною в договорі оренди (орендодавцем, наймодавцем) ні на час укладення цього договору, ані в подальшому не виступали; що ж до перебування спірного майна (АМ) на їхньому балансі, то баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на певну дату, і він не визначає підстав знаходження майна у власності чи володінні підприємства (організації). Статус балансоутримувача майна не наділяв Укрзалізницю належним виключно орендодавцеві за договором оренди правом витребування у той чи інший спосіб (у тому числі шляхом виселення) такого майна у орендаря (підприємства). 
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи наведене, встановлені судом у справі обставини № 915/1002/16 щодо припинення 07.10.2014 дії договору оренди від 08.10.2012 № РОФ-1115 і ненабуття Укрзалізницею статусу сторони вказаного договору не підлягають доведенню знов у даній справі.
Наразі з огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що про відсутність між сторонами у даній справі правовідносин з оренди за договором оренди від 08.10.2012 № РОФ-1115 протягом спірного періоду з березня 2022 року по березень 2024 року. Ті обставини, що відповідачем здійснювалась оплата на користь позивача за користування спірним майданчиком до березня 2022 року не свідчить про продовження договірних відносин за договором оренди від 08.10.2012 № РОФ-1115 після припинення дії останнього. Вказане було встановлено в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 р. у справі №915/1002/16 зі спору між сторонами по справі. 
До того ж той факт, що у спірний період заявленої до стягнення заборгованості спірний об`єкт належав позивачу, також жодним чином не змінює встановлені Верховним Судом в межах справи №915/1002/16 обставини припинення дії договору ще 07.10.2014 року. Відтак, суд вважає безпідставними посилання позивача на положення ст. 770 ЦК України, за якими у разі зміни власника речі переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Адже, після припинення дії договору найма (в даному випадку договір № РОФ-1115 припинено 07.10.2014) і переходу права власності на об`єкт найму до іншої особи (набуття Укрзалізницею права на спірний об`єкт в 2015 році) правовідносини з найму, що існували до моменту припинення дії договору, не можуть виникнути між новим власником і наймачем. При цьому судом критично оцінюються доводи позивача щодо направлення відповідачу проєкту додаткової угоди на продовження дії договору оренди та ухилення останнього від її підписання, оскільки наслідком припинення дії договору є припинення всіх прав та обов`язків за таким договором, а продовження дії можливо лише застосувати відносно діючого договору. 
Крім того, стосовно доводів позивача про використання відповідачем спірного об`єкту, що не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи, суд зазначає, що продовження використання особою об`єкту найма/оренди після припинення дії договору обумовлює інші правові наслідки, ніж нарахування орендної плати в межах договору за користування об`єктом. 
Так, виходячи з умов, передбачених у пунктах п. 10.8-10.10 договору №РОФ-1115, а також приписів ч. 1 ст. 785 ЦК України та ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після припинення дії вказаного договору у відповідача виник обов`язок повернути об`єкт оренди орендодавцю, яким виступало Регіональне відділення ФДМУ.
Поряд з цим щодо посилань позивача на п. 3.11 договору №РОФ-1115 суд зазначає. Так, за умовами п. 3.11. вказаного договору у разі припинення договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до Державного бюджету та Балансоутримувачу.
Як вказано в постанові Верховного Суду від 31.08.2021 р. у справі №914/1050/20, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.
Таким чином, права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Разом з цим, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно. 
Отже, положення пункту 3 частини 1 статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 Цивільного кодексу України). 
Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору оренди не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Наведений підхід у регулюванні орендних правовідносин, вочевидь, не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). 
З викладеного вбачається, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору оренди (до спливу строку його дії), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі. 
Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору оренди - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення вказаного договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України. 
Таким чином, яким би способом в договорі оренди не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення такого договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною 2 статті 785 Цивільний кодекс України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений вказаною нормою). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19, Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 904/6063/19, від 14.07.2021 у справі № 904/342/19, від 23.06.2021 у справі № 908/3593/19.
Водночас суд зауважує, що вищенаведений порядок застосування наслідків припинення дії договору може бути застосований у правовідносинах між орендодавцем і орендарем, проте між сторонами у даній справі такі правовідносини відсутні.
Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати за договором №РОФ-1115 за період з березня 2022 року по грудень 2024 року у розмірі 558559,30 грн.
Водночас суд зауважує, що при наданні оцінки всім доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).
Вирішуючи питання щодо доцільності надання правової оцінки іншим доводам сторін, суд виходить з того, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії”). 
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у цій справі як джерело права.
Наразі суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим доводам сторін, зокрема статусу спірного об`єкта і наявність у позивача зареєстрованого права власності на такий об`єкт, оскільки така оцінка не впливає на вказані вище висновки суду щодо відсутності між сторонами по справі орендних правовідносин за договором №РОФ-1115 і відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати за таким договором. 
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі повного, всебічного та безпосереднього дослідження наявних в матеріалах справи доказів в сукупності з урахуванням всіх обставин справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” Акціонерного товариства “Українська залізниця”.
У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” Акціонерного товариства “Українська залізниця” до Приватного підприємства “Макс Р.” про стягнення заборгованості в загальній сумі 558559,30 грн. відмовити.
2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 30.06.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та завантаженості судді Ільєвої Л.М., а також у зв`язку з перебуванням судді Ільєвої Л.М. у щорічній відпустці з 04.05.2026 по 08.05.2026 року та у відрядженні 08-09.06.2026 року.

Суддя Л.М. Ільєва