Справа № 157/372/24
Провадження №2/157/25/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року	місто Камінь-Каширський	

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Антонюк О.В.,
за участю секретаря судового засідання – Солошик Д.В.,
представника позивача – Миколаєнко В.М.,
представника відповідачки – адвоката Дмитрук Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, 
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося у суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року у розмірі 33 281 гривня 03 копійки, з яких: 12 641 гривня 59 копійок – заборгованість по основному боргу, 6 551 гривня 14 копійок – заборгованість по відсотках, 14 088 гривень 30 копійок – заборгованість по комісії, а також понесені судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що 27 серпня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі – АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р07.21651.005632096. 7 липня 2023 року між AT «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно з п. 2.1. договору факторингу AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.2. договору факторингу права вимоги, які AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим договором, відступаються (передаються) у розмірі заборгованості боржників перед AT «Ідея Банк» та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього договору та надсилається AT «Ідея Банк» ТзОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до реєстру боржників №2 до договору факторингу ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року в сумі 33 281 гривня 03 копійки, з яких: 12 641 гривня 59 копійок - заборгованість за основним боргом; 6 551 гривня 14 копійок - заборгованість за відсотками; 14 088 гривень 30 копійок - заборгованість за комісіями. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором. З моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 07 липня 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Ухвалою судді від 05 березня 2024 року у справі відкрито провадження і постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження.
У письмових запереченнях від 21 травня 2024 року представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Дмитрук Л.І. зазначає, що відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги визнає частково, а саме визнає їх лише у частині заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) у розмірі 5 489 гривень 34 копійки та заборгованості за відсотками (15 % річних), оскільки загальна сума внесених відповідачкою платежів за 12 місяців 2019-2020 років склала 15 195 гривень 12 копійок. В обгрунтування частково визнання позову представник відповідачки посилається на те, що ОСОБА_1 у період з 02.10.2019 по 02.10 2020 своєчасно здійснювалися платежі на погашення отриманого кредиту № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року та щомісячно протягом 12 місяців вносилась сума 1 266 гривень 26 копійок на погашення кредиту, що склало загальну суму 15 195 гривень 12 копійок. Однак, у зв`язку із захворюванням на двостороннє запалення легень у вересні 2020 року у відповідачки виникли матеріальні труднощі, що призвело до утворення заборгованості з погашення кредиту. При цьому, заявлена позивачем заборгованість за комісіями у розмірі 14 088 гривень 30 копійок не підлягає стягненню, оскільки банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника, чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 496/3134/19, положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.
У додаткових письмових поясненнях від 03 червня 2024 року представник позивача Павлов П.І. просить позовні вимоги задовольнити повністю та в обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до п. 1.2. кредитного договору сума кредиту становить 18 330 гривень, згідно з п.1.3. договору процентна ставка та тип - 15 % річних, змінювана, а згідно з п.1.4. строк кредиту - 24 місяці. Пунктом 4 договору встановлено, що сторони дійшли згоди про те, що в Додатку №1, який є невід`ємною частиною договору, зрозуміло та доступно викладено: а) детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; б) графік платежів з поверненням кредиту, сплати процентів за його користування; в) сум комісійної винагороди та інших платежів за договором. Договір та Додаток 1 до договору були надані позичальнику для ознайомлення до моменту їх укладення. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого договору та на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови, визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідачки про незаконність нарахування процентів та комісії є необґрунтованим. З метою надання вичерпної інформації по справі ТОВ «ФК «ЄАПБ» після отримання відзиву на позов звернулося до первісного кредитора з відповідними запитами щодо надання додаткових доказів і станом на 31.05.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримано відповіді на запити від первісного кредитора, а саме виписку з 27.08.2019 по 07.07.2023 та довідку-розрахунок, які свідчать про наявність заборгованості. 
У письмових запереченнях від 21 лютого 2025 року представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Дмитрук Л.І. зазначає, що позов не підлягає до задоволенню, оскільки позивачем ні у позові, ні у додаткових поясненнях до позову не наведено обґрунтованого розміру сум, що стягуються з відповідачки, чим порушено вимоги п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Оскільки відповідачкою ОСОБА_1 у період дії договору періодично здійснювалось погашення щомісячних платежів і загальна сума такого погашення кредиту склала 11 919 грн 99 коп. (при загальному розмірі кредиту 18 330 грн), а саме згідно з випискою від 07.07.2023, доданою до додаткового пояснення позивача у справі від 31 травня 2024 року, ОСОБА_1 здійснювалось погашення кредиту в наступному розмірі: 02.10.2019 – 1 270 грн; 11.11.2019 року – 1 270; 03.12.2019 – 1 270 грн; 14.01.2020 – 1 300 грн; 13.02.2020 - 9,99 грн; 28.02.2020 – 1 300 грн; 27.07.2020 – 1 000 грн; 17.11.2020 – 1 200 грн; 18.01.2021 - 1 000 грн; 28.02.2021 - 1 300 грн; 09.04.2021 – 1 000 грн, однак до додаткових пояснень додана лише загальна довідка-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року, складена директором Департаменту кредитного адміністрування AT «Ідея Банк» Романом Куніцьким, де зазначено загальні суми заборгованості: 12 641 гривня 59 копійок - сума заборгованості за основним боргом; 6 551 гривня 14 копійок - сума заборгованості за відсотками; 14 088 гривень 30 копійок - сума заборгованості за комісіями, однак жодних доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується суду не подано, тому без належного обґрунтування чи то кредитодавцем (банком «Ідея Банк»), чи то позивачем, який саме розмірі заборгованості утворився у ОСОБА_1 за конкретний період (конкретні місяці у період дії договору) і по яких видах платежів (тіло кредиту, проценти за користування кредитом, штрафні санкції за прострочення внесення платежу), суду неможливо зробити висновок про правильність здійснених позивачем розрахунків заборгованості по кредиту. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначається, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Щодо сплати платежів за додаткові та супутні послуги банку (підпункт 7,4 пункту 5 паспорта споживчого кредиту, слід зазначити таке. За змістом розділу 5 додатку № 1 до договору кредиту та страхування № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року, укладеним між AT «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , до договору включено умову про сплату споживачем щомісячної плати за додаткові та супутні послуги банку. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 1, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 204/224/21 у постанові від 06.11.2023 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, заявлена позивачем заборгованість за комісією у розмірі 14 088 гривень 30 копійок не підлягає стягненню, оскільки ця умова, що викладена у підпункті 7.4 (інші послуги банку) пункту 5 Паспорта споживчого кредиту (додаток № 1) до договору кредиту та страхування № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року, є нікчемною. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг ( ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника, чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, який зобов`язує позичальника вносити плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, при перевірці судом правильності здійснених позивачем нарахувань заборгованості позичальнику ОСОБА_1 з урахуванням нікчемності умов підпункту 7.4 (інші послуги банку) пункту 5 Паспорта споживчого кредиту (додаток № 1) до договору кредиту та страхування № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року та враховуючи здійснені відповідачкою погашення кредиту у наступному розмірі: 02.10.2019 – 1 270 грн на погашення тіла кредиту слід зарахувати 998 грн 82 копійки (1270 - 271,18 (проценти за користування кредитом); 11.11.2019 - 1270 грн на погашення тіла кредиту слід зарахувати 1 041 грн 80 копійки (1270 - 228,20 (проценти за користування кредитом); 03.12.2019 - 1270 грн на погашення тіла кредиту слід зарахувати 1 055 грн 07 копійок (1270 - 214,93 (проценти за користування кредитом); 14.01.2020 - 1300 грн на погашення тіла кредиту слід зарахувати 1084 грн 42 коп (1300 - 215,58 (проценти за користування кредитом); 13.02.2020 - 9,99 грн; 28.02.2020 року – 1 300 грн на погашення тіла кредиту слід зарахувати 1 101 грн 69 коп (1309,99 - 208,30 (проценти за користування кредитом); 27.07.2020 - 1 000 грн на погашення тіла кредиту слід зарахувати 835 грн 86 коп (1000 - 164,14 (проценти за користування кредитом); 17.11.2020 - 1200 грн на погашення тіла кредиту слід зарахувати 1 067 грн 35 коп (1200 - 132,65 (проценти за користування кредитом); 18.01.2021 - 1000 грн на погашення тіла кредиту слід зарахувати 887 грн 94 коп (1000 - 112,06 (проценти за користування кредитом); 28.02.2021 - 1300 грн на погашення тіла кредиту слід зарахувати 1198 грн 49 копійок (1300-101,51 (проценти за користування кредитом); 09.04.2021 - 1000 грн, на погашення тіла кредиту слід зарахувати 921 грн 41 коп (1000 - 78,59 (проценти за користування кредитом). Таким чином, у період дії договору кредиту та страхування № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року з врахуванням здійснених відповідачкою платежів на погашення кредиту відповідачкою сплачено тіло кредиту у розмірі 10 192 гривні 85 копійок (998 грн 82 коп + 1 041 грн 80 коп + 1 055 грн 07 коп + 1 084 грн 42 коп + 1 101 грн 69 коп + 835 грн 86 коп + 1 067 грн 35 коп + 887 грн 94 копійок + 1 198 грн 49 коп + 921 грн 41 коп), та сплачено 1 727 грн 14 коп на погашення процентів за користування кредитом, а тому сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту), яка зазначена в позові в розмірі 12 641 гривня 59 копійок є необґрунтованою, правильною буде сума заборгованості за основною сумою боргу 8 137 грн 15 коп. Аналогічно, необґрунтованим зазначений в позові розмір 6 551 грн 14 коп як сума заборгованості за відсотками, оскільки він не підтверджений жодними належними доказами чи розрахунками, при цьому в цілому розмір процентів за користування кредитом згідно з підпунктом 6 пункту 5 паспорта споживчого кредиту складав 3 316 грн 90 коп, з яких відповідачкою сплачено 1 727 грн 14 коп на погашення процентів за користування кредитом під час дії договору тими платежами, на які є посилання у цьому запереченні вище. З огляду на наведене, представник відповідачки просить у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року у розмірі 33 281 гривня 03 копійки відмовити за безпідставністю через порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України щодо належного обґрунтування позивачем розміру заборгованості, що утворився у ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору. У разі надання позивачем належних доказів на обґрунтування розміру сум, заявлених до стягнення з відповідачки, просить здійснити оцінку правильності цих розрахунків та у разі встановлення обставин, що свідчить про їх неправильність, самостійно визначити суми нарахувань, які підлягають стягненню з урахуванням тих розрахунків про розміри погашеного кредиту відповідачкою, що наведені вище. 
Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Дмитрук Л.І. про залишення без розгляду позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору.
06 травня 2026 року представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Дмитрук Л.І. подала до суду розрахунок залишку заборгованості, у якому просить позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задовольнити частково, а саме на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України змінити (зменшити) розмір загальної вартості кредиту до обґрунтованого розміру 21 646 грн 90 коп, відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 14 088 грн 30 коп заборгованості за комісією, оскільки здійснені AT «Ідея Банк» розрахунки заборгованості по комісії здійснені безпідставно, за умовою договору, яка є нікчемною, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, спрямувавши кошти у розмірі 3 357 грн 73 коп., отримані від ОСОБА_1 та віднесені кредитором на інші послуги банку (комісії) на погашення вимог кредитора у наступній черговості, встановленій ст. 534 ЦК України: на погашення суми прострочених процентів – 2 211 грн 10 коп., на погашення суми основного боргу – 1 146 грн 63 коп., стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 6 494 грн 96 коп, що складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту, а також витрати, понесені у зв`язку зі сплатою позивачем судового збору, в сумі 3 028 гривні 00 копійок стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в решті позовних вимог відмовити. В обґрунтування розрахунку заборгованості зазначає, що нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником плати за обслуговування (комісії) має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Тобто, через встановлення необґрунтованої нікчемної умову кредитного договору, що викладена у підпункті 2 пункту 4 (плата за обслуговування кредитної заборгованості - 3,05 % щомісячно від початкової суми кредиту) та підпункті 7.4 (інші послуги банку (в позові вони зазначені як заборгованість за комісіями) пункту 5 Паспорта споживчого кредиту (додаток № 1) до договору кредиту та страхування № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року, банк необґрунтовано та безпідставно збільшив загальну суму кредитування до 30 450 грн 22 коп, хоча застосувавши наслідки нікчемного правочину за мінусом необґрунтовано нарахованої суми комісії в розмірі 8 803 грн 32 коп обґрунтована загальна сума кредитування складе – 21 646 грн 90 коп (30450,22 – 8803,32 = 21 646 грн 90 коп). Виходячи з наведеного, кредитодавець без належних правових підстав нарахував заборгованість за комісіями на суму 14 088 грн 30 коп. Враховуючи нікчемність умови договору про встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 14 088 грн 30 коп заборгованості за комісіями, оскільки ці нарахування здійснені AT «Ідея Банк» безпідставно. Відповідачкою ОСОБА_1 протягом строку дії кредиту у період з 02.10.2019 по 09.04.2021 на погашення кредитної заборгованості сплачено позикодавцю AT «Ідея Банк» 11 910 грн 99 коп, з яких на погашення плати за обслуговування кредиту (безпідставно, за нікчемною умовою) було зараховано 3 357 грн 73 коп, а отже частину з цієї суми у розмірі 2 211 грн 10 коп слід зарахувати на погашення суми прострочених процентів, а решту суми (3357,73 - 2211,10 = 1146,63), а саме 1 146 грн 60 коп слід зарахувати на погашення суми простроченої заборгованості по кредиту. Відповідачкою ОСОБА_1 не визнається обґрунтованість нарахування процентів на прострочену заборгованість в розмірі 4 340 гривень 04 копійки (таблиця 2) до детального розрахунку по кредиту № Р07.21651.005632096, поданого суду представником заявника ОСОБА_3 24 лютого 2026 року, оскільки з 01 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання споживачем своїх зобов`язань за договором відповідно до пункту 6 розділу розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Отже враховуючи загальну вартість кредиту у розмірі 21 646 грн 90 коп (30450,22 – 8803,32 (необґрунтована плата за комісіями, яка є нікчемною умовою договору) = 21646 грн 90 коп) ОСОБА_1 за кредитним договором № Р07.21651.005632096 від 27.08.2019 частково виконано зобов`язання за кредитним договором на суму 11 910 гривень 99 копійок. Кредитором на погашення плати за обслуговування кредиту (комісія) безпідставно, за нікчемною умовою договору, було зараховано 3 357 грн 73 коп, а отже частину з цієї суми у розмірі 2 211 грн 10 коп слід зарахувати на погашення суми прострочених процентів, а решту суми (3357,73 - 2211,10 = 1 146,63 гривень), а саме 1146,63 грн слід зарахувати на погашення суми простроченої заборгованості по кредиту, у такому разі заборгованість за основним боргом (тілом кредиту ) складе 12 641,59 - 1146,63 = 11 494 гривні 96 копійок. Під час розгляду справи судом відповідачка ОСОБА_1 09.02.2026 сплатила на рахунок позивача 5 000 грн, а тому обґрунтована сума боргу за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідачки судом складає 6 494 грн 96 коп (11494,96 - 5000 = 6494,96).
Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її представник – адвокат Дмитрук Л.І. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зокрема, з урахуванням наведених нею підрахунків зазначила, що сума боргу складає 6494 грн 96 коп, при цьому заперечила проти стягнення комісії як такої, що нарахована на підставі нікчемної умови договору, та пояснила, що відповідачка, отримавши у 2019 році кредит, щомісячно здійснювала оплати в рахунок виконання зобов`язань по кредитному договору, проте згодом через хворобу не мала змоги сплачувати кошти. Позивачем не доведено належними доказами заборгованість відповідачки по кредитному договору, а умова договору щодо сплати комісії є нікчемною.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачки, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке.
Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України (далі - ЦК) зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, та у встановлений законом або договором строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 ЦК передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених зобов`язанням.
Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.
Суд встановив, що 27 серпня 2019 року між AT «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування № Р07.21651.005632096, відповідно до якого відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит, тип кредиту – пенсійний, у сумі 18 330 гривень, зі сплатою 15 відсотків річних (процентна ставка змінювана) на строк 24 місяці.
Згідно з п. 1.8 змінювана процентна ставка визначається як змінна частина ставки у розмірі 9,5 % збільшена на маржу банку у розмірі 5,5 %.
Відповідно до п. 1.6. договору кредиту дата повернення кредиту – 27 серпня 2021 року.
Пунктом 4 цього договору передбачено, що сторони дійшли згоди про те, що у Додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, зрозуміло та доступно викладено: детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за договором.
Як вбачається з паспорту споживчого кредиту, відповідачка ознайомлена з порядком повернення кредиту, кількістю та розміром кредиту, періодичністю внесення платежів, що підтверджується проставленим нею власноруч підписом у цьому паспорті кредиту.
Згідно з цим паспортом кредиту тип кредиту : споживчий, мета отримання кредиту: споживчі цілі, строк кредитування – 24 місяці, процента ставка – 15 % річних, змінювана.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст. 1046-1053 ЦК), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
AT «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором про надання кредиту виконало, тобто надало відповідачці кредитні кошти у спосіб, передбачений зазначеним договором, а саме шляхом переказу суми кредиту на рахунок позичальника, відкритий у АТ «Ідея Банк», що підтверджується ордером – розпорядженням №1 про видачу кредиту, ордером розпорядженням № 2 про сплату страхового платежу від 27 серпня 20219 року.
Крім того, отримання кредиту у встановленому договором розмірі не заперечили відповідачка та її представник.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК)
Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
В матеріалах справи немає доказів на підтвердження вручення відповідачці повідомлення про заміну сторони (кредитора) у спірному зобов`язанні.
Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
7 липня 2023 року між AT «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право вимоги за кредитним договором № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року.
Згідно з витягом реєстру боржників № 2 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року, в сумі 33 281 грн 03 коп, з яких: 12 641 грн 59 коп - заборгованість за основним боргом; 6 551 грн 14 коп - заборгованість за відсотками; 14 088 грн 30 коп - заборгованість за комісіями.
Згідно з умовами кредитного договору № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит, нараховані відсотки за користування кредитом, комісію на умовах, передбачених договором.
Проте, у порушення умов кредитного договору відповідачка зобов`язання по кредиту не виконала належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по кредиту.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження наявності заборгованості та її розміру представник позивача долучив до позовної заяви розрахунок заборгованості, згідно з яким загальна сума заборгованості складає 33 281 грн 03 коп, з яких: 12 641 грн 59 коп заборгованість за основним боргом, 6 551 грн 14 коп – заборгованість за відстками, 14 088 грн 30 коп. –заборгованість за комісіями.
Однак, зазначений розрахунок заборгованості складений представником позивача самостійно, він містить лише відомості про загальний розмір заборгованості, заборгованості по тілу кредиту, процентах, комісії, та у ньому не наведено відповідних розрахунків, а тому він не є належним, достатнім та достовірним доказом існування саме такого розміру боргу.
На підтвердження наявності заборгованості також було надано детальний розрахунок по кредиту, згідно з яким у відповідачки наявна заборгованість перед позивачем у вищезазначеному розмірі.
Разом з тим, суду також було надано виписку по кредиту за період з 27.08.2019 по 07.07.2023, яка містить, зокрема, відомості про сплачені відповідачкою кошти в рахунок кредиту.
Із зазначеної виписки вбачається, що на погашення кредиту відповідачка сплатила: 02.10.2019 – 1 267 грн, 11.11.2019 – 1 267 грн, 03.12.2019 – 1 267 грн, 14.01.2020 – 1 300 грн, 13.02.2020 – 9,99 грн, 28.02.2020 – 1 300 грн, 27.07.2020 – 1 000 грн, 17.11.2020 – 1 200 грн, 18.01.2021 – 1 000 грн, 09.04.2021 – 1 000 грн, а всього сплатила 10 610 грн 99 коп, з яких 5 178 грн 02 коп – на погашення основного боргу, 2075 грн 24 коп – на погашення відсотків, а 3 357 грн 73 коп було зараховано на погашення плати за обслуговування кредиту (комісії).
Отже, із зазначених детального розрахунку заборгованості по кредиту та виписки по кредиту вбачається, що заборгованість обчислена з урахуванням передбаченої договором умови про стягнення комісії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зазначила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
В пункті 1.5 договору кредиту від 27 серпня 2019 року передбачено плату за обслуговування кредиту. Тобто, фактично встановлено плату позичальника за обслуговування кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
У кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Позивач не надав доказів наявності переліку таких послуг та погодження їх зі споживачем при укладені кредитного договору, а тому положення щодо встановлення комісії у розмірі, згідно з умовами договору і паспортом споживчого кредиту, 2,05 % є нікчемними відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням наведеного, вимога позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за комісією задоволенню не підлягає, та, крім того, беручи до уваги те, що останньою здійснювалися платежі на виконання умов договору кредиту, частина з яких неправомірно зараховувалася в рахунок сплати комісії, що у свою чергу впливало на розмір погашення процентів по кредиту та тіла кредиту, тому вищезазначений детальний розрахунок заборгованості не є обґрунтованим та не може бути належним та достовірним доказом саме такого розміру заборгованості, який просить стягнути позивач.
Разом з тим, беручи до уваги загальну вартість кредиту без урахування комісії, що становить 21 646 грн 90 коп (18 330 грн - сума кредиту та 3 316 грн 90 коп - відсотки) та враховуючи те, що згідно з випискою по кредиту за період з 27.08.2019 по 07.07.2023 відповідачкою в рахунок кредиту було сплачено 10 610 грн 99 коп, з яких 5 178 грн 02 коп – на погашення основного боргу, 2 075 грн 24 коп – на погашення відсотків, а 3 357 грн 73 коп безпідставно було зараховано на погашення плати за обслуговування кредиту (комісії), і положення ст. 534 ЦК України, а також те, що під час розгляду справи остання також в рахунок погашення заборгованості сплатила 5 000 грн, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 16 від 09.02.2016, з відповідачки на користь позивача належить стягнути заборгованість по тілу кредиту у розмірі 6035 грн 91 коп (при цьому частину сплачених відповідачкою коштів, що були зараховані на погашення комісії, у розмірі 1 241 грн 66 коп зарахувати у рахунок погашення несплачених відсотків, а інші кошти у сумі 2 116 грн 07 коп (зараховані як комісія) та 5 000 грн, що сплачені під час розгляду справи, – у рахунок тіла кредиту). 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 27, 78 - 81, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, код ЄДРПОУ - 35625014) заборгованість по кредитному договору № Р07.21651.005632096 від 27 серпня 2019 року у розмірі 6 035 (шість тисяч тридцять п`ять) гривень 91 копійка.
У решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/. 

Головуючий: 	  	О.В. Антонюк