Справа № 199/5353/26
(3/199/1680/26) 
ПОСТАНОВА 
іменем України
02.06.2026 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра Воробйов В.Л. за участю: 

- особи, відносно якої було складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ;
- захисника ОСОБА_1 – адвоката Мельника В.С.;

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП невідомо, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №644189 від 18.04.2026 року слідує, що «18.04.2026 року приблизно о 16-00 годин, за адресою: м. Дніпро, вул. Гуртова, 11б/2,  ОСОБА_1  керувала транспортним засобом ЗАЗ TF69YO з державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів).  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу газоаналізатора Драгер або в закладі охорони здоров`я КП «ДБКЛПД» ДОР відмовилась, чим порушила п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП».
ОСОБА_1 у судовому засіданні свою провину не визнала, пояснила, що не керувала транспортним засобом, ніколи не отримувала водійське посвідчення, та взагалі не вміє водити автомобіль. 
Захисником у судовому засіданні заявлено письмове клопотання про закриття справи у відношенні ОСОБА_1 ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п.1) ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Дослідивши наявні докази, суд уважає, що в діях  ОСОБА_1  відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване, законне рішення.
З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» убачається, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно ст.7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.
Відповідно до ст.ст.245, 246, 252, 256, 268, 280, 283 КУпАП, суддя при розгляді справи розглядає всі питання факту і права, але в межах порушеного провадження, дотримуючись принципів судочинства та здійснення правосуддя, коли висновки судді не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим докази повинні бути оцінені суддею на їх достатність для достовірних і безперечних висновків про скоєний на принципах забезпечення доведення вини за ст.129 Конституції України, і визнання провини згідно зі ст.252 КУпАП не може мати наперед встановленої сили.
У відповідності зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» – право на справедливий суд, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. 
Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення
Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).
Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.
Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Так, згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №644189 від 18.04.2026 рокупрацівниками поліції було зазначено, що ОСОБА_1  порушено п. 2.5 ПДР, а саме: водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Дії ОСОБА_1  кваліфіковані працівниками поліції за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП має значення, що «особа у стані алкогольного сп`яніння керує транспортним засобом» і не має значення, протягом якого часу так особа, яка перебуває у стані сп`яніння, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Матеріали справи містять відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції. Однак вищевказаний відеозапис не містить жодних відомостей та доказів вчинення ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім цього, відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Так, відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (в подальшому Інструкції), ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Разом з цим, відповідно до зазначеного протоколу працівниками поліції було виявлено у  ОСОБА_1   ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів.
Суд зазначає, що після виявлення ознак сп`яніння, особа повинна бути ознайомлена з такими працівником поліції, проте відповідно до долучених відеозаписів, працівниками поліції жодного разу не було ознайомлено  ОСОБА_1   з встановленими ознаками сп`яніння.
Відповідно до відеозапису, які долучено до матеріалів справ та досліджено у судовому засіданні, вбачається, що з початку розмови працівника поліції з свідком  ОСОБА_2 , який і викликав працівників поліції щодо вчинення ОСОБА_1  дрібного хуліганства, заявив, що «…остання це зробила (вказуючи на ворота) машина була не на швидкості…», при цьому працівники поліції неодноразово зазначали, що свідку ОСОБА_2 треба в своїх поясненнях вказати, що  ОСОБА_1 «…сіла за кермо транспортного засобу перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та протокол буде складено як треба...».
Разом з цим, відповідно до пояснень свідка  ОСОБА_2 , які були надані останнім у судовому засіданні, слідує, що останній та ОСОБА_1 є співмешканцями, та коли він повернувся до дому, вона була у стані алкогольного сп`яніння та між ними сталась конфлікт, у зв`язку із чим він викликав поліцію, яка прибула хвилин через 30 після цього. Працівників поліції він з помсти повідомив, що ОСОБА_1 , знаходячись на території їх приватного будинку, огородженого парканом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння сіла за кермо автомобіля ЗАЗ TF69YO державний номерний знак НОМЕР_1 , завела двигун та спричинила зіткнення з воротами. 
Окрім цього, під час дослідження відеозапису, суд вважає, що працівниками поліції було повністю грубо порушено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особи, та водночас, було порушено законне право  ОСОБА_1  пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці відповідно до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Так, відповідно до відеозапису, працівниками поліції жодного разу не було ініційовано, або запропоновано пройти такий огляд  ОСОБА_1  на місці.
Крім того, судом під час дослідження усіх 3 трьох відео файлів не було встановлено, яким чином та в який проміжок часу  ОСОБА_1  вчиняла дії щодо керування зазначеним транспортним засобом. 
Впродовж всіх відеозаписів, транспортний засіб перебуває в статичному положенні, із зачиненими дверцятами, із заглушеним двигуном.
Працівниками поліції не було вчинено жодної дії задля дотримання п. 7 Інструкції, а саме: у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Так, відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
На переконання суду, працівником поліції не було ознайомлено ОСОБА_1 з процедурою проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, не було доведено до відома останньої про можливість пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі проїхавши разом з працівниками поліції.
Разом з цим, відповідно до таймкоду 0:46:00, відеозапису №1, працівником поліції було повідомлено  ОСОБА_2  про те, що останньому «…потрібно зробити виклик на 102, що у них домашня сварка, що дружина сіла за кермо транспортного засобу, проїхалась після чого почалась домашня сварка, в стані сп`яніння здійснила рух автомобіля…», після чого свідком ОСОБА_2 було зроблено виклик на лінію 102 та повідомлено про те, що «…із співмешканкою була сварка, після сварки вона сіла за кермо…збитків не завдано, не має нічого такого…».
Вищевказане у судовому засіданні було підтверджено свідком ОСОБА_2 , який пояснив, що лише після «інструкції» від працівника поліції, він зателефонував на лінію 102 та повідомив про керування  ОСОБА_1  транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Тобто, на переконання суду, руху транспортного засобу, перебування  ОСОБА_1  за кермом транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння та керування нею транспортним засобом, не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. 
Відповідно до відеозапису №3, з якого слідує, що  ОСОБА_1  було доставлено до ВП №1 ДРУП №2 ГУПН в Дніпропетровській області, де складено відносно неї протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та остання неодноразово заперечувала факт керування, поясняла, що в неї не має права керування та вона взагалі не вміє водити автомобіль.
На переконання суду, обставини, які були зафіксовані на відеозаписі та факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є лише штучно створеними умовами працівниками поліції для притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду, що відповідно до вищевказаного відеозапису, немає взагалі ніякого відношення до реальних обставин, які були зафіксовані на технічні засоби, бодікамери поліцейських. 
Суд вважає, що працівниками поліції було порушено ст. 63 Конституції України, а саме право на захист, та порушено принципи презумпції невинуватості та уповноваженими особами було порушено Інструкції та правові норми КУпАП у частині проходження огляду водієм на стан сп`яніння та встановлення такого стану працівниками поліції. Окрім цього, такі дії поліції напряму порушують принципи права на захист  ОСОБА_1 , та є такими, що обмежують можливість пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та у медичному закладі, отримавши відповідний висновок медичного огляду.
У зв`язку із вищезазначеним, суд приходить до висновку, що всі дії працівників патрульної поліції були направленні тільки на фіксування лише факту відмови ОСОБА_1  від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
При цьому, на думку суду, такі дії працівників поліції напряму суперечать Конституції України та п.2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про національну поліції».
Відсутність необхідних відомостей не дозволяє суду всебічно, повно й об`єктивно досліджувати обставини справи і винести постанову в точній відповідності з законом, тим самим порушуються положення ст.ст. 7, 245, 251, 252 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1  не було роз`яснено взагалі її права, передбачені правовими нормами 266 КУпАП, 59 та 63 Конституції України.
Відповідно до п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Як вбачається з матеріалів справи, відеозаписи, які міститься на DVD-диску є вочевидь змонтованими та є не повним.
Так, відеофайл, який міститься в матеріалах зазначеної справи, починається вже з моменту перебування в статичному положенні транспортного засобу ОСОБА_1 , та жодним чином не дає змоги суду в повному об`ємі ознайомитись з обставинами, які зазначені у протоколі, містить лише факт відмови, що напряму порушує норми вищезазначеної Інструкції та можна вважати таким, що не відповідає вимогам ч.1 ст. 251 КУпАП.
На переконання суду вказаний відео запис не можна бути прийнятий як доказ.
Окремо, суд зазначає, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Таким чином, уповноважений працівник поліції при оформленні матеріалу про вчинення адміністративного правопорушення не долучив до протоколу про адміністративне правопорушення жодного доказу на підтвердження обставин, зазначених у протоколі.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який міститься у постанові від 10 травня 2018 року у справі №760/9462/16-а.
Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Також у розумінні правової позиції висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року №489/4827/16а вбачається, що свідчення службової особи – інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, тому і вищевказаний рапорт працівника поліції не можна вважати доказом винуватості ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Так, відповідно до п.2 розділу ІІІ Інструкції, огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я проводиться у присутності поліцейського в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря — фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне вдосконалення за відповідною програмою згідно із законодавством. Тематичне вдосконалення обов`язково включає в себе опрацювання методики відбору зразків, їх консервування, маркування, упаковки, зберігання та транспортування до лабораторії, а також документальне оформлення всіх цих процедур.
Долучений захистом вищевказаний висновок, було зроблено поза межами процедури проходження огляду на стан сп`яніння, яка закріплена у ст. 266 КУпАП та Інструкції 
За вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.
При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.
Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину органом патрульної поліції в діях  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови
Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра.

Суддя: В.Л. Воробйов