ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року Чернігів Справа № 620/3164/26

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Фірма "Білл" до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
У С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Фірма "Білл" (далі – ПП "Фірма "Білл", позивач) за допомогою системи ''Електронний суд'' звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі - відповідач), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 25.02.2026 р. №3239/Ж10/25-01-09-01-02, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 1020,00 грн;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 25.02.2026 р. №3256/ж10/25-01-07-05-01, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 429029,82 грн;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 25.02.2026 р. №3250/Ж10/25-01-09-01-02, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 127000,00 грн;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 25.02.2026 р. №3249/Ж10/25-01-09-01-02 яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 40000,00 грн;
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності від 10.03.2026 р. №626/25-01-09-рл. 
Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності прийняті без дотримання встановлених законодавством норм, що порушує права та інтереси позивача та, на його думку, є підставою для визнання їх протиправними та скасування. 
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в електронній формі. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень. 
Відповідач подав до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає про правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень та рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності. Також вказує про неспівмірність витрат на правничу допомогу.
Позивачем подана відповідь на відзив, в якій зазначені аналогічні обставини, викладені в позові.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як слідує з матеріалів справи Приватне підприємство «Фірма «Білл» зареєстроване в якості юридичної особи 04.11.1993 та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Чернігівській області.
Згідно даних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності позивача є: код КВЕД 47.30 Роздрібна торгівля пальним.
На підставі доповідної записки управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Чернігівській області від 13.01.2026 за № 32/25-09-01-02 13.01.2026 винесено Наказ № 29-п «Про проведення фактичної перевірки» з питань дотримання вимог законодавства, яке регулює виробництво та обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин що використовуються в електронних сигаретах та пального, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) автозаправної станції, яка розташована за адресою: Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 63А, де здійснює діяльність суб`єкт господарської діяльності ПП «Фірма «Білл». 
На підставі наказу Головного управління ДПС у Чернігівській області від 13.01.2026 № 29-п «Про проведення фактичної перевірки» та направлень від 13.01.2026: № 126/Ж3/25-01-09-01-02, № 127/Ж3/25-01-09-01-02 проведено фактичну перевірку автозаправної станції, яка розташована за адресою: Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 63А, де здійснює діяльність суб`єкт господарської діяльності ПП «Фірма «Білл».
За результатами проведення перевірки ПП «Фірма «Білл» складено акт фактичної перевірки від 22.01.2026 та зареєстровано 23.01.2026 за № 1226/ Ж5/25-01-09-01-02, згідно якого позивачем порушено: п.85.2 ст. 85; пп.230.1.2, пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями); п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР (зі змінами та доповненнями)».
Не погоджуючись з вказаними висновками акту перевірки, позивачем подані заперечення, однак вказані заперечення не прийнято до уваги та залишено без змін висновки акту перевірки. 
В зв`язку з зазначеним на підставі вказаного акту перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.02.2026:
№3239/Ж10/25-01-09-01-02, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 1020,00 грн; 
№3256/ж10/25-01-07-05-01, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 429029,82 грн; 
№3250/Ж10/25-01-09-01-02, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 127000,00 грн; 
№3249/Ж10/25-01-09-01-02, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 40000,00 грн. 
Також, на підставі вищевказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Чернігівській області прийнято рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності від 10.03.2026 №626/25-01-09-рл (найменування ліцензіата: Приватне підприємство «Фірма «Білл»; вид ліцензії, дія якого припинена: на право роздрібної торгівлі пальним; реєстраційний номер ліцензії: 25260314202400029).
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення та рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів. 
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до пп.20.1.4. п.20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. 
Як вбачається з приписів підпунктів 21.1.1, 21.1.4 п.21.1 ст.21 ПК України, посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. 
Згідно абз.1 п.75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. 
Відповідно до пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований ст. 80 ПК України. 
Так, пунктом 80.2 ст. 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, наведених у підпунктах 80.2.1 80.2.7 п.80.2 зазначеної статті. 
Згідно з п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Суд зазначає, що Верховний Суд під час розгляду справ про скасування податкових повідомлень-рішень, винесених за результатами фактичної перевірки (зокрема, постанова від 24.12.2025 р. у справі №580/4426/25), висловлював правову позицію щодо застосування пункту 80.2 статті 80 ПК України у взаємозв`язку з положеннями пункту 81.1 статті 81 ПК України, з дотриманням яких безпосередньо пов`язана правомірність фактичної перевірки, в тому числі в частині встановлення кола осіб, яким згідно з вимогами податкового законодавства може бути вручено наказ та направлення на проведення фактичної перевірки. 
Так, як чітко слідує з приписів п. 80.2 ст. 80, п.81.1 ст.81 ПК України, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. 
Поряд з цим закон пов`язує правомірність проведення, зокрема, фактичної перевірки, із виконанням контролюючим органом обов`язку із вручення/пред`явлення визначених пунктом 81.1 статті 81 ПК України документів (1) платнику податків, (2) уповноваженій особі, (3) особі, яка фактично здійснює розрахункову операцію.
Питання визначення уповноважених осіб платника податків унормовано положеннями статті 19 ПК України, згідно яких платник податків веде справи, пов`язані зі сплатою податків, особисто або через свого представника (п.19.1); представниками платника податків визнаються особи, які можуть здійснювати представництво його законних інтересів та ведення справ, пов`язаних із сплатою податків, на підставі закону або довіреності (п.19.2). 
При цьому Верховний Суд наголосив, що у розумінні приписів пункту 80.2 статті 80 ПК України під особою, яка фактично здійснює розрахункову операцію, слід вважати уповноважену суб`єктом господарювання особу на вчинення дій з приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця (відповідно до поняття «розрахункова операція», наведеного у статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». 
Також Верховний Суд вказав, що вирішуючи питання доведеності того, чи були визначені пунктом 80.2 статті 80 ПК України документи вручені належній особі, судам слід на підставі належних та допустимих доказів з`ясовувати наявність у відповідної особи доручення від роботодавця (в силу виконуваної трудової функції або в силу умов цивільно-правового договору) на проведення розрахункових операцій.
Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи документи на проведення перевірки пред`являлись ОСОБА_1 .
Так, в акті перевірки від 23.01.2026 №1226/Ж5/25-01-09-01-02 відносно ОСОБА_1 вказано, що він є оператором АЗС (особою уповноваженою на проведення розрахункових операцій).
Однак, вказані доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи та спростовуються наступним.
Так, Так, 19.08.2025 позивачем подано до відповідача Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску. В Додатку Д5 до вказаного розрахунку було повідомлено, що ОСОБА_1 звільнено з посади оператора заправних станцій згідно наказу №15-К від 01.07.2025 р. за ч.1 ст.36 КЗпПУ (за угодою сторін), дата закінчення трудових відносин – 01.07.2025 р. В цьому ж Додатку надано інформацію, що з ОСОБА_1 укладено цивільно-правовий договір №2 від 01.07.2025, в графі 07 «Категорія особи» зазначено « 3» (особи, які виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру), в графі 15 «Посада» поставлено прочерк, що підтверджується квитанцією № 2.
Також про укладення вищевказаного цивільно-правового договору надсилалось повідомлення, яке згідно квитанції №2 було доставлено до відповідача 31.06.2025.
Згідно п.1.1 цивільно-правового договору №2 від 01.07.2025 р., укладеного між позивачем (Замовник) та ОСОБА_1 (Виконавець) після звільнення останнього, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): допомога при заправленні ПММ автотранспортних засобів; допомога при прибиранні території АЗС; допомога при прийманні пального у стаціонарні резервуари. Виконання робіт (надання послуг) не є систематичним, послуги надаються за умови попереднього подання заявки, в тому числі засобами телефонного зв`язку. 
Як вбачається з умов даного цивільно-правового договору, ним чітко визначений вичерпний перелік послуг, які надає ОСОБА_1 , при цьому проведення розрахункових операцій до них не відноситься.
Доказів на здійснення ОСОБА_1 представництва законних інтересів та ведення справ ПП «Фірма «Білл» згідно ст.19 ПК України, доручень на проведення ним розрахункових операцій матеріали справи не містять.
Таким чином, всупереч вимогам п.80.2 ст.80, п.81.1 ст.81 ПК України документи на проведення перевірки були вручені неналежній особі, яка не мала жодних повноважень на допуск посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки, а отже в силу приписів вищенаведених норм у посадових осіб контролюючого органу не виникло право на проведення такої перевірки.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 р. у справі №826/17123/18 зроблено правовий висновок, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у згаданій вище постанові від 24.12.2025 у справі №580/4426/25, доводи щодо дотримання контролюючим органом, зокрема, процедури допуску до проведення фактичної перевірки є першочерговими, оскільки стосуються виникнення у посадових осіб контролюючого органу права на проведення перевірки як такого.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що допущені контролюючим органом порушення при проведенні фактичної перевірки є такими, що тягнуть протиправність спірних податкових повідомлень-рішень та рішення, оскільки вони прийняті за результатами перевірки, приступати до проведення якої в силу приписів п.80.2 ст.80, п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи відповідача не мали права. 
Таким чином, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками такої перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.
По суті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, суд зазначає, що останні є протиправними та підлягають скасуванню, зважаючи на наступне.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.02.2026 №3239/Ж10/25-01-09-01-02, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 1020,00 грн на підставі п.121.1 ст. 121 ПК України, суд зазначає наступне.
Так, в акті перевірки зазначено, що «в ході фактичної перевірки, оператору АЗС (особі уповноваженій на проведення розрахункових операцій) ОСОБА_1 , було вручено письмовий запит від 15.01.2026 року б/н «Про надання пояснень та документального підтвердження» (є додатком до акту фактичної перевірки), на дату закінчення фактичної перевірки документи згідно врученого запиту не були надані, чим порушено вимоги п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями)».
З вказаним висновком суд не погоджується враховуючи наступне.
Згідно п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При цьому, як встановлено судом вище належним (у розумінні п.80.2 ст. 80 ПК України) особам платника податків документи на проведення перевірки взагалі не вручались. 
У відповідності до п. 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). 
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки. 
Водночас п. 42.2 ст. 42 ПК України імперативно встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). 
Аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що запит контролюючого органу про надання документів вважається врученим, якщо його надіслано за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручено платнику податків чи його представнику на підставі закону або довіреності.
При цьому, Кулага О.І., на вручення якому запиту посилається контролюючий орган, не є ні особою, уповноваженою на проведення розрахункових операцій, ні представником платника податків відповідно до ст.19 ПК України.
З огляду на вищевикладене, запит від 15.01.2026 б/н не може вважатися врученим платнику податків, ПП «ФІРМА «БІЛЛ» не було належним чином повідомлено про необхідність надання документів згідно такого запиту. 
Відповідно, і твердження відповідача про порушення вимог п.85.2 ст. 85 ПК України в зв`язку з ненаданням платником податків на дату закінчення фактичної перевірки документів згідно даного запиту є необґрунтованими та безпідставними.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.02.2026 №3256/ж10/25-01-07-05-01, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 429029,82 грн на підставі ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд зазначає наступне.
Відповідно до акту перевірки позивачем порушено п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме порушено порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реєстрації.
Згідно п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
У відповідності до ст.20 даного Закону до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Як слідує з акта перевірки, відповідно до х-звіту з реєстратора розрахункових операцій з фіскальним номером 3001216333 встановлено наступні залишки пального: Резервуар 1 Бензин А-95 Євро 5 залишок 3420,97 літрів, ціна реалізації 53,95 грн.; Резервуар 2 Бензин А-92 Євро 5 залишок 863,87 літрів, ціна реалізації 0,00 грн.; Резервуар 3 Бензин А-92 залишок 0,0 літрів; Резервуар 4 ДП Євро5-ВО залишок 4531,39 літрів, ціна реалізації 53,95 грн.
Також в ході фактичної перевірки встановлено порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем реалізації, встановленого законодавством, а саме відсутні первинні документи, що підтверджують законність надходження пального до АЗС. Загальна вартість не облікованого пального становить 429029,82 грн.
Однак, як вже встановлено судом вище наказ на проведення перевірки, з початком якої п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» безпосередньо пов`язує виникнення обов`язку суб`єкта господарювання з надання вказаних у відповідному пункті документів, належним особам не вручався.
Водночас, як встановлено судом та слідує з матеріалів справи господарські операції з придбання позивачем пального проводились з постачальниками: ТОВ «КВЕСТОР ЛТД» (код ЄДРПОУ 22821016), ПП «Укрпалетсистем» (код ЄДРПОУ 32285225), ТОВ «ЗАХІДНА НАФТОГАЗОВА КОМПАНІЯ» (код ЄДРПОУ 33064160), ТОВ «ТК «НАФТО ОЙЛ» (код ЄДРПОУ 42758773), ТОВ «НАФТО-ГРУП» (код ЄДРПОУ 41941432), ПАТ «Укрнафта» (код ЄДРПОУ 00135390), ТОВ «АЛМА РІТЕЙЛ» (код ЄДРПОУ 43523554). 
Проведення господарських операцій з придбання товару підтверджується наявними в матеріалах справи договорами, паспортами якості, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів, банківськими виписками, тощо.
Верховний Суд висловив правову позицію щодо способу встановлення залишків пального (зокрема, у постанові від 09.12.2025 р. у справі №580/4269/24), згідно якої під час проведення фактичної перевірки у посадових осіб контролюючого органу є обов`язок проведення фактичного вимірювання залишків пального в резервуарах та зазначення в акті перевірки та додатку до нього інформації щодо методів, способів та обладнання, за допомогою яких здійснювалось зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів, як того вимагає Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженій наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496.
Водночас, як слідує з акта перевірки від 23.01.2026 №1226/Ж5/25-01-09-01-02 при встановленні залишків пального відповідач керувався виключно даними х-звіту з реєстратора розрахункових операцій з фіскальним номером 3001216333. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що під час перевірки не встановлювалось, чи дійсно ці товарні запаси реально (фізично) перебували у місці продажу (господарському об`єкті), відповідно і твердження відповідача про порушення обліку товарних запасів, які знаходились у місці продажу (господарському об`єкті) на загальну суму 429029,82 грн, є необґрунтованими. 
Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.02.2026 №3250/Ж10/25-01-09-01-02, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 127000,00 грн на підставі п.1281.3 ст.1281 ПК України, суд зазначає наступне.
Згідно п.1281.3 ст.1281 ПК України незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000 гривень за кожний неподаний електронний документ.
В акту перевірки процитовано пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України, згідно якого розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального формуються після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі, але не пізніше 23 години 59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу пального у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою. 
Зазначено, що у період з 04.10.2023 р. по дату закінчення перевірки виявлено 127 випадків не своєчасного подання довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального (літри приведені до температури 15° С).
Однак, саме лише посилання відповідача на вказану законодавчу норму та вказівка на наявність випадків несвоєчасного подання відповідних довідок у певний період, не свідчить про вчинення позивачем податкового правопорушення. 
В акті перевірки не наведено жодних обґрунтувань, які б підтверджували факт порушення ПП «Фірма «Білл» пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України.
З вказаної в акті інформації неможливо встановити, на підставі яких доказів, відповідач дійшов таких висновків, дати допущених позивачем порушень в акті також відсутні.
При цьому відповідач посилається на те, що Реєстр невчасно поданих Довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/ відпуску) та залишків пального (літри приведені до температури 15° С) є додатком до акта перевірки. Втім, до примірника акта, направленого позивачем, такий Реєстр не надавався, що підтверджується листом №1311/6/25-01-09-01 08 від 04.02.2026 та додатками до нього.
Як слідує з матеріалів справи копію зазначеного Реєстру було надано після направлення адвокатського запиту від 10.03.2026 №1-10-03.
Після чого позивачем було направлено звернення до ТОВ «Неоком» (оператор телекомунікаційних послуг, який обслуговував позивача згідно договору №00-00345 від 01.04.2015 р.) з проханням надати інформацію щодо якості роботи мережі Інтернет на належному підприємству господарському об`єкті (адреса: м.Чернігів, вул.І.Мазепи, 63-А) по кожній даті, яка згідно Реєстру є протермінованою (доба, що настає за звітною добою). 13.03.2026 р. 
ТОВ «Неоком» надано відповідь, згідно якої на вказаному об`єкті фіксувалась відсутність з`єднання з мережею Інтернет та/або нестабільна робота мережі Інтернет впродовж всієї доби у вказані у запиті дати.
Таким чином, суд дійшов висновку щодо спростування факту незабезпечення з вини позивача своєчасного подання відповідних довідок, що в свою чергу, свідчить про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.02.2026 №3249/Ж10/25-01-09-01-02, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 40000,00 грн на підставі п.1281.1 ст.1281 ПК України, суд зазначає, що відповідачем не доведено висновками акта перевірки про порушення позивачем пп. 230.1.2 п.230.1 ст. 230 Податкового кодексу України. 
Як слідує з акту перевірки єдиною підставою для такого висновку послугувало твердження перевіряючих, що до перевірки не надано первинні документи, що підтверджують позитивний результат повірки або оцінку відповідності на дві паливо-роздавальні колонки, встановлені та зареєстровані на акцизному складі уніфікований номер 1000485. 
Однак, як вже встановлено судом вище, запит від 15.01.2026 б/н «Про надання пояснень та документального підтвердження» під час фактичної перевірки ПП «Фірма «Білл» не вручався. 
Щодо рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності від 10.03.2026 №626/25-01-09-рл (найменування ліцензіата: Приватне підприємство «Фірма «Білл»; вид ліцензії, дія якого припинена: на право роздрібної торгівлі пальним; реєстраційний номер ліцензії: 25260314202400029), суд зазначає наступне.
Так, підставою для прийняття зазначеного рішення вказано встановлення актом фактичної перевірки від 23.01.2026 №1226/Ж5/25-01-09-01-02 факту не обладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального в резервуарі рівнеміра-лічильника відповідно до пп. 230.1.2 п.230.1 ст. 230 ПК України (п.14 ч.2 ст.46 ЗУ №3817). 
Однак, суд зазначає, що вищевказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки є наслідком протиправної перевірки, та прийняте за відсутності порушення законодавства позивачем.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо протиправності оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень-рішень та рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності та відновлення порушеного права позивача шляхом їх скасування.
Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).
Таким чином, послуги зі складання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг є різновидом правової допомоги, витрати на яку включаються до складу судових витрат.
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Також, за змістом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмету спору.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа “East/West Alliance Limited” проти України”, заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн позивачем надані суду: ордер на надання правничої допомоги, договір №10-03 про надання правової (професійної, правничої) допомоги від 10.03.2026, акт прийняття-передачі № 1 наданих послуг від 19.03.2026 на суму 17000,00 грн, платіжна інструкція №149 на суму 17000,00 грн.
Доказів неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу відповідачем не надано.
Враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 17000,00 грн. 
Також за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 9827,00 грн.
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства "Фірма "Білл" до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 25.02.2026 №3239/Ж10/25-01-09-01-02, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 1020,00 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 25.02.2026 №3256/ж10/25-01-07-05-01, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 429029,82 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 25.02.2026 №3250/Ж10/25-01-09-01-02, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 127000,00 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 25.02.2026 №3249/Ж10/25-01-09-01-02 яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 40000,00 грн.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності від 10.03.2026 №626/25-01-09-рл. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Приватного підприємства "Фірма "Білл" судовий збір в розмірі 9827,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Приватне підприємство "Фірма "Білл", Лісна, 1,с. Слабин,Чернігівський р-н, Чернігівська обл.,14001, код ЄДРПОУ 21396769.

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області, вул. Реміснича, буд.11, м.Чернігів,14000, код ЄДРПОУ ВП 44094124. 

Повне судове рішення складено 25.05.2026.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО