П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/41992/25	

Перша інстанція: суддя Танцюра К.О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Терлецького Д.С., суддів Вербицької Н.В., Димерлія О.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:
Рух справи
19.12.2025р. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Військової академії м. Одеси щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016р. по 01.03.2018р. з застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 р. та з 01.03.2018 р. по 01.07.2018 р. з урахуванням абзацу 4,5,6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078; 
зобов`язати Військову академію м. Одеси нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018р. з застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 р. та 01.03.2018 р. по 01.07.2018 р. у фіксованій величині 4463,15 грн в місяць, відповідно до норм абзацу 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078 включно із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. № 44.
На обґрунтування позову зазначено, що в період проходження військової служби у Військовій академії м. Одеси позивачеві була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення в меншому розмірі.
Військова академія м. Одеси (далі також – відповідач) заперечувала проти задоволення позову. У відзиві на позов зазначено, що із 01.01.2016р. загальний розмір грошового забезпечення позивача збільшився за рахунок підвищення окремих складових, що виключало необхідність застосування індексації в цей період. Крім того, 01.03.2018р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відповідно до якої підвищився посадовий оклад позивача. Надалі індексацію нараховували в ті місяці, коли розмір інфляції перевищував 103 %. Також у відзиві на позов вказано на пропуск позивачем строку звернення до суду.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 02.04.2026 р. позов задовольнив частково. 
Визнав протиправною бездіяльність Військової академії м. Одеси щодо виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – січень 2008 р.
Зобов`язав Військову академію м. Одеси нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008р., з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнав протиправною бездіяльність Військової академії м. Одеси щодо виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018р. року по 01.07.2018р. з урахуванням абзацу 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078.
Зобов`язав Військову академію м. Одеси нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 01.07.2018р. у фіксованій величині 4 029,04 грн в місяць відповідно до норм абзацу 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог – відмовив.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2026р. та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалами від 22.05.2026р. П`ятий апеляційний адміністративний суд відкрив апеляційне провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження.

Обставини справи 
ОСОБА_1 проходив службу у Військовій академії м. Одеса, зокрема у спірний період з 01.01.2016 р. до 02.06.2018 р. 
Як зазначив позивач та не спростував відповідач, за період із 01.01.2016р. до 01.03.2018р. відповідач не виплачував індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для її обчислення, – січня 2008р. Також відповідач не виплачував її за період із 01.03.2018р. до 02.06.2018р. з урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078.
Уважаючи порушеним своє право на отримання індексації в належному розмірі в період із 01.01.2016 р. до 01.07.2018р., позивач звернувся до суду із цим позовом.

Оцінка суду першої інстанції
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов таких висновків.
З огляду на незмінність посадового окладу за посадою, яку обіймав позивач, станом на дату виникнення оскаржуваних правовідносин, він, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період із 01.01.2016 р. до 28.02.2018 р. із застосуванням січня 2008 р. як базового місяця.
Також позивач має право на отримання індексації у фіксованому розмірі 4 029,04 грн на місяць за період із 01.01.2018р. до 01.07.2018р. з урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначив про передчасність таких вимог, оскільки відповідне право позивача не є порушеним на час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги 
Скаржник на обґрунтування вимог про скасування рішення суду першої інстанції навів такі доводи.
Позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений частиною першою статті 233 КЗпП України, оскільки виключений зі списків особового складу Військової академії м. Одеса 02.06.2018р., а звернувся з адміністративним позовом у грудні 2025 р.
Починаючи з 01.01.2016р., грошове забезпечення військовослужбовців було значно збільшено за рахунок підвищення розміру щомісячної премії. Водночас згідно з чинним на той момент правовим регулюванням індексація грошового забезпечення за період із 01.01.2016 р. до 28.02.2018 р. позивачу не нараховувалась і не виплачувалась, оскільки законні підстави для вчинення таких дій у відповідача були відсутні.
Також зазначено, що суд першої інстанції, який задовольнив позовні вимоги в частині нарахувати і виплатити на користь позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 01.07.2018р. у фіксованій величині 4 029,04 грн в місяць відповідно до норм абзацу 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 з урахуванням раніше виплачених сум, не врахував тієї обставини, що позивач виключений зі списків особового складу Військової академії м. Одеса 02.06.2018р.

Позиція інших учасників справи на подану апеляційну скаргу
Позивач, належно повідомлений про розгляд справи, правом на подання відзиву не скористався.

Джерела права та оцінка суду апеляційної інстанції
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і правильність застосування норм матеріального і процесуального права, суд у складі колегії суддів дійшов таких висновків.
Стосовно доводів скаржника з приводу порушення позивачем строку звернення до суду.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, згідно з наведеними нормативними приписами передбачено можливість встановлення в КАС України та інших законах спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 КАС України.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Проте у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні норми, що врегульовували б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати в разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022р.) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022р.) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
19 липня 2022р. набрав чинності Закон України від 01.07.2022р. №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесені зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України.
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-IX) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-IX) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Отже, до 19 липня 2022 р. КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
З огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд у постанові від 08.08.2024р. у справі №380/29686/23 дійшов висновку про поширення дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності, тобто після 19.07.2022р.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин діяла редакція частини другої статті 233 КЗпП України, яка не обмежувала строк звернення до суду, тому суд у складі колегії суддів відхиляє доводи скаржника про порушення позивачем строку звернення до суду. 
Стосовно суті спірних правовідносин.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03.07.1991р. № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII). Закон №1282-XII наведено у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з статтею 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У статті 3 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Підстави для проведення індексації передбачені в статті 4 Закону №1282-ХІІ. У частині першій статті 4 цього Закону в первинній редакції було визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлено в розмірі 101 відсотка. Законом України від 24.12.2015р. №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 1 січня 2016 р., до цієї норми внесено зміни.
Так, індексація грошових доходів населення згідно з частиною першою статті 4 Закону №1282-ХІІ у чинній редакції відбувається у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотків.
Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №1282-XII підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Згідно з частиною другою статті 5 Закону №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини другої статті 6 Закону №1282-XII порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078 (далі – Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, відповідно до частини другої статті 5 Закону № 1282-ХІІ та пункту 6 Порядку №1078 підприємства, установи, організації, включно з тими, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, зобов`язані проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила встановлений поріг індексації. 
Суд у складі колегії суддів звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16.06.2020 р. у справі № 206/4411/16-а, за яким здійснення особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Суд у складі колегії суддів уважає за необхідне вказати, що до Порядку № 1078 внесено зміни згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». Окремо слід вказати, що згідно з пунктом 6 цієї постанови вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 р.
Внесені зміни, серед іншого, передбачали заміну терміна «базовий місяць» на «місяць підвищення доходу», а також надали нового значення запровадженому поняттю зі зміною алгоритму визначення такого місяця.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, у попередній редакції у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Натомість згідно зі змінами замість категорії «базовий місяць» запроваджено категорію «місяць підвищення доходу». На відміну від механізму визначення «базового місяця» – яким вважався місяць підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій, виплат із соціального страхування або зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (у тому числі за рахунок постійних складових зарплати) – «місяць підвищення доходу» настає виключно тоді, коли фактично підвищено тарифну ставку (оклад). Зростання заробітної плати за рахунок інших постійних складових без підвищення тарифної ставки чи окладу на індексацію за цими змінами не впливає та не зменшує розмір індексації.
Для працівників бюджетної сфери поняття «підвищення тарифних ставок (окладів)» у новому механізмі означає підвищення, здійснене відповідно до законодавства в цілому, а не індивідуальну зміну ставки конкретному працівнику (наприклад, у зв`язку з призначенням або переведенням на іншу посаду), як це передбачалося раніше. Тобто місяць підвищення тарифної ставки відповідно до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013, не визначається для кожного працівника окремо.
Якщо за попереднім механізмом точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін слугував базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю (100%), а нарахування індексації здійснювалося індивідуально залежно від дати прийняття на роботу та зміни надбавок і доплат працівника, то за змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013, індекс споживчих цін обчислюється не індивідуально, а починаючи з моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.
Отже, починаючи з 01.12.2015 р. відправною точкою для визначення місяця підвищення та початку наростаючого обчислення індексу споживчих цін є місяць, у якому востаннє була підвищена тарифна ставка (оклад) за посадою, що її обіймає відповідний працівник.
У зв`язку із запровадженням порядку, покликаного забезпечити єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників Кабінет Міністрів України доручив міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 р. (абзац перший пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. № 1013).
Також було визначено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 р. відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 (абзац другий пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. № 1013).
Наведені висновки щодо змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015р. №1013, узгоджуються із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.04.2023 у справі № 420/15397/21. Ця позиція залишається незмінною у практиці Верховного Суду, що постановами від 30.04.2025 р. у справі № 580/7644/23, від 15.11.2024 р. у справі № 160/3223/22 та іншими.
Згідно з встановленими у цій справі обставинами станом на січень 2016 р. розмір посадових окладів військовослужбовців визначався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». 
Зазначена постанова набрала чинності 01.01.2008 р. та у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, втратила чинність 01.03.2018 р.
З огляду на це суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 р., місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для застосування Порядку № 1078, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013, є січень 2008 р.
З наведених причин повноваження державних органів щодо визначення «місяця підвищення тарифних ставок (окладів)» для застосування Порядку №1078 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. №1013), не є дискреційними. У Порядку №1078 установлено тільки один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень – проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, у встановленому розмірі, починаючи з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник, яким для військовослужбовців у спірному періоді був січень 2008 року. Збіжний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 22.03.2023 р. у справі № 380/1730/22 та від 27.04.2023 р. у справі № 420/15397/21.
Також відповідно до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. №1013, з 01 грудня 2015 р. в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 йдеться про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу є меншим від суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
В абзацах третьому, четвертому, п`ятому пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року до 01 квітня 2021 р., були визначені обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4);
у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абзац 5).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то згідно з абзацом шостим пункту 5 Порядку №1078 ця сума індексації - різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку №1078 вказує, що нарахування та виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Суд у складі колегії суддів вказує, що станом на січень 2016р. розмір посадових окладів військовослужбовців визначався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зазначена постанова набрала чинності 01.01.2008 р. та втратила чинність 01.03.2018 р. у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 30.08.2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців із числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. 
Суд у складі колегії суддів із урахуванням правового висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 23.03.2023 р. у справі № 400/3826/21, у постанові від 29.03.2023 р. у справі № 380/5493/21, зважаючи на те, що 01.01.2018 р. набрала чинності Постанова № 704, та відповідно до пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, вказує, що березень 2018 р. став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Отже, враховуючи абзац 4 пункту 5 Порядку №1078, військовослужбовець має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018р. дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018р. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
З огляду на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 23.03.2023р. у справі №400/3826/21, від 29.03.2023р. у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023р. у справі №420/11424/21 та від 11.05.2023р. у справі № 260/6386/21, суд у складі колегії суддів зазначає, що для правильного вирішення цієї справи необхідно перевірити доводи позивача про те, що він має право на отримання щомісячної індексації-різниці і що це право порушив відповідач.
Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців третього, четвертого, п`ятого, шостого 6 пункту 5 Порядку №1078, то буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу у березні 2018р. (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018р. та сумою грошового забезпечення в лютому 2018р.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу п`ятого пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018р. (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018р., на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018р., поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018р. (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018р. (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
У цьому разі відповідно до абзацу четвертого пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018р. розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Від встановлення відповідних даних залежить правильність розрахунку грошового забезпечення та відповідно розміру індексації-різниці, належної до виплати.
Збіжний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2025 р. у справі №160/19515/23 та у постанові від 19.02.2025р. у справі №380/13847/22.
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки щодо нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення від 16.03.2026р. №6/67/297 (а.с.58), за лютий 2018 р. воно, з урахуванням постійних складових, становило 7 695,84 грн при посадовому окладі 530 грн.
У березні 2018 р. ця сума з урахуванням постійних складових становила 8 129,95 грн при посадовому окладі 2 550 грн.
Суд у складі колегії суддів зазначає, що відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Порядку № 1078 суму індексації грошового забезпечення за березень 2018 р. обчислюють так: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 березня 2018 р. множать на величину приросту індексу споживчих цін і ділять на 100 відсотків (1762,00 грн *253,30%/100 = 4463,15 грн). Цей підхід узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним, серед іншого, у постанові від 22.06.2023 р. у справі №520/6243/22.
Отже, грошовий дохід позивача за березень 2018 р. збільшився на 434,11 грн (8 129,95 – 7 695,84), а його розмір не перевищив суми можливої індексації (4 463,15), тому позивач має право на отримання щомісячної індексації-різниці за спірний період у розрахунку 4029,04 грн на місяць (4 463,15 – 434,11).
Водночас відповідно до витягу з наказу від 02.06.2018р. №111 начальника Військової академії (по стройовій частині) ОСОБА_1 з 02 червня 2018р. виключений зі списків особового складу Військової академії (м. Одеса), усіх видів забезпечення, та вважається таким, що вибув для подальшого проходження військової служби(а.с.49).
Суд у складі колегії суддів звертає увагу, що згідно з довідкою щодо нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення від 16.03.2026р. №6/67/297 (а.с.58), яка надана на виконання ухвали суду першої інстанції від 05.03.2026р., позивач 02 червня 2018р. виключений зі списків особового складу Військової академії м. Одеси. 
Скаржник в відзиві на позов, та в апеляційній скарзі прямо вказує, що твердження позивача щодо визначення кінцевого моменту спірного періоду – 31.07.2018р. – не відповідає дійсним обставинам справи. 
З огляду на це суд у складі колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміни. 
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог, позивач не оскаржив, то згідно зі статтею 308 КАС України суд апеляційної інстанції в цій частині рішення не переглядає.

Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з частиною першою статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права..
З огляду на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи при визначені періоду, за який позивачу повинна бути нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення відповідно до норм абзацу 4, 5, 6 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, необхідно змінити четвертий та п`ятий абзац резолютивної частини оскаржуваного рішення.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду та відповідно до статті 139 КАС України, розподіл судових витрат зміні не підлягає.
З огляду на те, що суд першої інстанції правомірно відніс справу до категорії незначної складності й розглядав її за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2026р. у справі №420/41992/25 змінити.
Викласти четвертий та п`ятий абзаци резолютивної частини у такій редакції:
«Визнати протиправною бездіяльність Військової академії м. Одеси щодо виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 р. по 02 червня 2018 р. із урахуванням абзацу 4,5,6 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078.
Зобов`язати Військову академію м. Одеси (код ЄДРПОУ 24983020, Фонтанська дорога, 10, м. Одеса ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 р. по 02 червня 2018 р. у фіксованій величині 4 029,04 грн в місяць відповідно до норм абзацу 4, 5, 6 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078 з урахуванням раніше виплачених сум.».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2026р. у справі №420/41992/25 – залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 325 КАС України набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, які передбачені в пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.С.Терлецький

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: О.О.Димерлій